ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 2-210/11
провадження № 61-621св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», 
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кислий Андрій Матвійович, на заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 січня 2011 року, ухвалене у складі судді Григор`єва Б. П., та постанову Харківського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року, ухвалену колегією у складі суддів Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю., 
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2009 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Харкові звернулось з позовом до   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову банк зазначав, що 15 травня 2008 року ним та   ОСОБА_1 укладено кредитний договір №68708С2, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 99 000,00 дол. США з кінцевою датою погашення кредиту 14 травня 2020 року.
В забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки від 15 травня 
2008 року № 68708Р1. 
У зв`язку із неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань банк звернувся до суду з цим позовом.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 
2011 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та   ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрексімбанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 106 420 доларів США 64 центи, 10 241,80 грн пені за прострочені проценти, 5 842,38 грн пені за прострочену заборгованість та 1 820,00 грн судових витрат.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 травня 2011 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 17 січня 2011 року залишено без задоволення.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2011 року апеляційні скарги ОСОБА_1 відхилені, заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2011 року та ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2011 року та від 3 березня 2011 року залишено без змін.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_2 про поновлення строку для подання заяви та перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Ухвала, зокрема, мотивована тим, що в заяві про перегляд заочного рішення відсутні посилання на будь-які докази, які мають істотне значення для справи, які не були дослідженні судом при винесенні заочного рішення, оскільки обґрунтуванням заяви про перегляд заочного рішення є незгода з ухваленим рішенням.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2021 року відновлено втрачене судове провадження в цивільній справі № 2-210/11 за позовом АТ «Держвний Експортно-імпортний банк України» (АТ « Укрексімбанк») до   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Постановою Харківського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року апеляційну скаргу   ОСОБА_2 залишено без задоволення, заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2011 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_1 вчасно та належним чином не виконувала умови кредитного договору № 68708С2 від 15 травня 2008 року, тому утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку, оскільки ОСОБА_2 як поручитель зобов`язався відповідати перед ПАТ «Укрексімбанк» за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором кредиту.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У січні 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кислий А. М., подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2011 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами першої та апеляційної інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених 
у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17, про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони мають бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома; банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші; споживач послуг банку приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений; пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та умовами і правилами надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Також заявник зазначає, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань як односторонні типові контракти. Участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин і свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. 
Крім того зазначає, що справу розглянуто судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.
Провадження у суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 6 лютого 2023 року відкрив касаційне провадження у справі та витребував її матеріали із суду першої інстанції. 
Підставою відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи заявника про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених 
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року 
у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 18 вересня 
2013 року у справі № 6-63цс13, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також підставою відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи заявника про розгляд судом справи за його відсутності, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи
15 травня 2008 року ОСОБА_1 та ПАТ «Укрексімбанк» було укладено кредитний договір № 68708С2, за умовами якого банк надав останній кредит в сумі 99 000,00 доларів США з кінцевою датою погашення 14 травня 2020 року.
Пунктом 2.4 кредитного договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів здійснюватимуться щомісячно згідно з графіком, що є додатком до договору.
У забезпечення виконання зобов`язань   ОСОБА_1 банком та 
   ОСОБА_2 укладено договір поруки № 68708Р1 від 15 травня 2008 року, за умовами якого він зобов`язався солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання   ОСОБА_1 кредитного договору.
Відповідно до пункту 3.2 договору поруки кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що виникає з кредитного договору, за умови, що в установлений таким кредитним договором строк зобов`язання не буде виконане, а також за умови обов`язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати таке зобов`язання.
Поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе зобов`язання не пізніше 10 календарних днів з часу отримання вказаного повідомлення (вимоги) кредитора (пункт 4.4.2 договору поруки).
Відповідно до положень пункту 7.4 договору поруки його дія закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитом.
Згідно з графіком погашення кредиту та процентів, повернення грошових коштів має відбуватися наступним чином: щомісяця з 1 травня 2008 року по 14 травня 2020 року по 690,00 дол. США, які включають суму погашення кредиту та процентів.
Доказів зміни вказаного графіку матеріали справи не містять.
Зобов`язання за кредитним договором також забезпечені іпотекою (іпотечний договір № 68708Z1 від 15 травня 2008 року), предметом якого є будинок АДРЕСА_1 , належний   ОСОБА_1 на праві власності.
Звертаючись до суду з цим позовом, банк посилався на те, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань, утворилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 106 420,64 дол. США, 10 241,82 грн пені за простроченими процентами, 5 842,38 грн пені за прострочену заборгованість.
ОСОБА_1 було направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості (лист №068-27/5660 від 20 жовтня 2009 року), ОСОБА_2 ? вимогу про дострокове погашення заборгованості (лист № 068-27/6258 
від 13 листопада 2009 року), які вони отримали відповідно 22 жовтня 
2009 року та 18 листопада 2009 року, проте заборгованість погашена на була.
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд під час ухвалення постанови
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи і перевіривши правильність застосування норм матеріального права та додержання процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України тут і далі в редакції, чинній на час укладення кредитного договору 
15 травня 2008 року).
Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (частина перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення ? невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року 
у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 4-680цс19) зазначила: «Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у вказаній редакції, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Тому, враховуючи припинення права кредитора вимагати від поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання зі спливом визначеного договором або законом строку, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Вказане не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 62), 
від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 76), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 59), а також постанова Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15)».
Судами попередніх інстанцій установлено, що позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала належним чином, у зв`язку з чим на 13 листопада 2009 року утворилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 106 420,64 дол. США, 10 241,82 грн пені за простроченими процентами, 5 842,38 грн пені за простроченою заборгованістю.
Належних та допустимих доказів на спростування розміру кредитної заборгованості ані   ОСОБА_1 , ані   ОСОБА_2 суду не надано, як і не надано доказів погашення вказаної заборгованості.
При цьому апеляційним судом враховано, що відповідачкою   ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції було оскаржено ще в 2011 році.
За результатами розгляду її апеляційної скарги судом апеляційної інстанції 
26 вересня 2011 року постановлено ухвалу про залишення заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 січня 2011 року без змін.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 25 жовтня 2010 року 
  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зверталися до Комінтернівського районного суду м. Харкова із заявою про заборону відчуження житлового будинку у даній справі.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2010 року заяву   ОСОБА_1 та   ОСОБА_2 було задоволено.
Також в матеріалах справи наявна копія рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 липня 2013 року у справі №641/3521/13-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державно експортний банк України та ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим, яким у задоволенні позову відмовлено.
Верховний Суд зауважує, що у випадку наявності підстав для солідарної відповідальності відповідачів/боржників, кожен з них має право висунути заперечення проти вимог кредитора, які є загальними для всіх боржників, та не засновані на особистих відносинах одного з них з кредитором. Оскарження судового рішення у повному обсязі одним з відповідачів, відповідальність якого є солідарною з іншими, та перегляд справи в апеляційному порядку за апеляційною скаргою такого відповідача не є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2024 року у справі № 161/8822/19 (провадження № 61-7223сво22), постанова Верховного Суду від 25 лютого 
2026 року у справі № 686/4311/13-ц (провадження № 61-13774св25).
Відхиляючи доводи апеляційної скарги   ОСОБА_2 про пропуск строку щодо звернення з вимогою про солідарне стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд обґрунтовано зазначав, що з матеріалів справи вбачається, що з вимогою про погашення заборгованості позивач звертався до боржника у травні 2009 року, а із позовною заявою звернувся до суду у листопаді 2009 року. За таких умов позивачем не було пропущено шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов`язання до дня пред`явлення позову до поручителя.
Зважаючи на вказане вище у сукупності, враховуючи, що відповідачем не спростовано розмір кредитної заборгованості, не доведено погашення заборгованості, як і не доведено припинення поруки, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором від 15 травня 2008 року з 
  ОСОБА_1 та   ОСОБА_2 .
Доводи касаційної скарги зводяться до неврахуванням судами першої та апеляційної інстанцій висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 
(провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду України 
від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 18 вересня 2013 року 
у справі № 6-63цс13, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14, водночас 
у цих постановах встановлені судами фактичні обставини щодо боргових зобов`язань є різними у порівнянні зі справою, яка переглядається.
У постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 
(провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг за відсутності домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту не може розцінюватися як частина кредитного договору та не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору.
У постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року 
у справі № 6-1967цс15, від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 предметом розгляду були боргові розписки і правовий висновок у зазначених справах полягав у тому, що визначальним для кваліфікації відносин сторін є не назва документа, а його зміст та факт передачі грошових коштів.
У справі, яка переглядається, договір поруки підписаний сторонами, є чинним і не визнаний у судовому порядку недійсним, поручитель належним чином ознайомився з його змістом та погодився на виконання взятих зобов`язань.
Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги, на які суд апеляційної інстанцій надав достатньо мотивовані висновки, зводяться до незгоди з висновками судів першої і апеляційної інстанцій та ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права.
Також безпідставними є й доводи касаційної скарги щодо розгляду справи судом апеляційної інстанції за відсутності належного повідомлення відповідача.
Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 8 квітня 
2010 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Право учасників справи брати участь в судових засіданнях закріплено у пункті 2 частини першої статті 43 ЦПК України.
Згідно з частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята статті 130 ЦПК України).
Як вбачається з протоколу судового засідання Харківського апеляційного суду в режимі конференції № 1113501 від 13 грудня 2022 року, участь у судовому засіданні приймав представник відповідача - адвокат Кислий А. М.
За таких обставин, оскільки представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кислий А. М. приймав участь у судовому засіданні 13 грудня 2022 року, в якому суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржувану постанову, відсутні підстави для висновку, що справу розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_2 , належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
Схожий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 6 січня 2024 року 
у справі № 523/9588/19 (провадження № 61-6742св23).
Відтак, наявність обставин, за яких відповідно до пункту 5 частини першої 
статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.
Підстав для виходу за межі розгляду справи суд касаційної інстанції не встановив.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кислий Андрій Матвійович, залишити без задоволення.
Заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 січня 
2011 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
І. М. Фаловська