ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року	Львів	Справа № 380/17445/25 пров. № А/857/8243/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О.І.,
Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Крутько О.В.), ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львові 24 листопада 2025 року, повне судове рішення складено 24 листопада 2025 року, у справі №380/17445/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я» про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В :

26.08.2025 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я», просив:
визнати протиправним та скасувати рішення №1808/25/136/Р від 28.05.2025 експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи «Український державний науково-дослідний медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», центр оцінювання функціонального стану особи код ЄДРПОУ 03191673, в частині щодо ОСОБА_1 ;
зобов`язати експертну команду з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи «Український державний науково-дослідний медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», центр оцінювання функціонального стану особи код ЄДРПОУ 03191673, прийняти щодо ОСОБА_1 рішення по встановленню безстрокової групи інвалідності, як особі з інвалідністю внаслідок війни, на підставі діагнозу - деформуючий та після травматичний остеоартроз обох колінних суглобів ПІ-ІУ ст. внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби на території держав, де велись бойові дії, відповідно до статей 68-а, 39-6, 41-в, 40-в, 54-в, 56-в, 43-в, 69-в, 10-в, 36-поясн. гр. 1 Розладу хвороб Положення про медичний огляд у Службі безпеки України, затвердженого Наказом Центрального управління СБ України від 17 вересня 2015 року №601/ДСК.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що документи, рішення, прийняті медико-соціальними експертними комісіями, документи, видані на підставі цих рішень, є чинними, прирівнюються до рішень експертних команд, документів, виданих на підставі рішень експертних команд (у тому числі витягів з рішень) та продовжують бути підставами для оформлення або продовження надання особам з інвалідністю статусів, пільг, пенсій, допомог, компенсацій, надбавок, інших соціальних гарантій тощо. Суд першої інстанції вказав, що відповідач не врахував чинного Свідоцтва про хворобу від 15.02.2018 №32 з внесеними до нього змінами (Протокол № 86 від 03 грудня 2024 року, Постанова ВЛК № 497), як цілісного медичного документа та Виписки ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки АВ № 0032269 від 24.06.2019 в частині зазначення діагнозу встановленого МСЕК.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна установа «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 у адміністративній справі № 380/17445/25 та відмовити Позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що зміна причини інвалідності можлива виключно за наявності нових, належних і допустимих медичних даних, які об`єктивно підтверджують наявність іншого етіологічного чинника виникнення стійкого порушення функцій організму та доводять існування прямого причинно-наслідкового зв`язку між таким чинником і встановленими функціональними обмеженнями. Скаржник вказує, що такими доказами можуть бути лише відповідні медичні висновки, отримані в порядку, передбаченому законодавством, а не припущення Позивача, суб`єктивні твердження або документи, що не містять висновків про інший причинний зв`язок. Скаржник зазначає, що надані Позивачем матеріали не містили жодних нових медичних висновків, які б відповідали зазначеним вимогам та які б у розумінні Критеріїв встановлення інвалідності, затверджених постановою №1338, підтверджували, що встановлена раніше причина інвалідності є помилковою або такою, що не відповідає фактичному стану здоров`я Позивача. Скаржник також вказує, що у експертної команди були відсутні як фактичні, так і правові підстави для зміни причини інвалідності, оскільки здійснення такої зміни без наявності передбачених законом підстав суперечило б принципу законності, закріпленому у статті 19 Конституції України, та виходило б за межі наданих повноважень. Скаржник вважає, що рішення експертної команди про відмову у зміні причини інвалідності є не лише формально правомірним, а й матеріально обґрунтованим, оскільки воно ґрунтується на оцінці наданих медичних даних, здійсненій у межах компетенції спеціалізованого органу, у порядку та спосіб, визначених Постановою Кабінету Міністрів України № 1338, та відповідає як принципу законності, так і принципу правової визначеності.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 23 червня 2018 року був звільнений з органів Служби безпеки України на підставі статей 68-а, 39-6, 41-в, 40-в, 54-в, 56-в, 43-в, 69-в, 10-в, 36-поясн. гр. 1 Розладу хвороб Положення про медичний огляд у Службі безпеки України, затвердженого Наказом Центрального управління СБ України від 17 вересня 2015 року №601/ДСК і визнаний непридатний до військової служби та виключений з військового обліку на підставі захворювань пов`язаних із проходженням військової служби.
Підставою для звільнення стало Свідоцтво про хворобу №32 від 15.02.2018 військово-лікарської комісії військово-медичної служби Військово-медичного управління Служби безпеки України в УСБУ у Львівській області, складене на підставі захворювань пов`язаних із проходженням військової служби.
Згідно з випискою з акта огляду ДЗ медико-соціальної експертної комісії «Центральний» МОЗ України серії АВ №0032269 від 24 червня 2019 року, з 12 червня 2019 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, безстроково.
На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі №380/10983/21 витягом з протоколу засідання ВЛК ВМС СБУ в УСБУ у Львівській області внесено зміни до Свідоцтва про хворобу від 15.02.2018 №32 Протокол №86 від 03.12.2024 та Постановою ВЛК №497 в частині встановлення причинного зв`язку захворювань, травм, поранень, контузій, каліцтв, доповнивши його положеннями такого змісту: «На підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 у справі №380/10983/21 внести такі у Свідоцтво про хворобу від 15.02.2018 №32 в частині встановлення причинного зв`язку захворювань та формулювання придатності до військової служби, замінивши його положенням такого змісту: «визнаний не придатний до військової служби в наслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби».
Витяг з протоколу засідання ВЛК ВМС СБУ в УСБУ у Львівській області з внесеними змінами до Свідоцтва про хворобу від 15.02.2018 №32 і Протоколу №86 від 03.12.2024 та Постанови ВЛК №497 затверджено Постановою ЦВЛК ВМУ СБУ з Протоколом №55 від 21.04.2025 та Наказу №2/ДСК-19.
14.05.2025 ВЛК ВМС СБУ в УСБУ у Львівській області скерувала ОСОБА_1 до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», центру оцінювання функціонального стану особи в м. Дніпро для встановлення безстрокової інвалідності.
Під час проведення медичного експертного дослідження ОСОБА_1 експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи рішенням №1808/25/136/P від 28.05.2025 (витяг №1808/25/136/B) зазначено: «змінити причину інвалідності у ОСОБА_1 немає законних підстав. Постанова КМУ №1338 від 15.11.2024 та Постанова ВЛК №86 від 03.12.2024». 
Вважаючи дії експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», центру оцінювання функціонального стану особи в м. Дніпро протиправними, а прийняте рішення таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2015 №2961-ІV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон №2961-ІV).
Відповідно до статті 1 Закону №2961-ІV інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Частиною 1 статті 7 Закону №2961-ІV встановлено, що залежно від ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, спричиненого стійким обмеженням повсякденного функціонування особи, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими порушеннями, при взаємодії із зовнішнім середовищем, особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.
Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, критерії встановлення інвалідності затверджуються Кабінетом Міністрів України з обов`язковим проведенням консультацій з громадськістю в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Так, рішенням від 22 жовтня 2024 року «Щодо протидії корупційним та іншим правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів», введеним в дію Указом Президента України від 22 жовтня 2024 року №732/2024, Рада національної безпеки і оборони України визначила необхідність утворення Міністерством охорони здоров`я України разом з Державним бюро розслідування, Службою безпеки України, Національною поліцією України, обласними, Київською міською військовими адміністраціями робочих груп із перевірки рішень медико-соціальних експертних комісій щодо встановлення інвалідності посадовим особам відповідних державних органів та проведення у тримісячний строк перевірки обґрунтованості рішень медико-соціальних експертних комісій щодо встановлення інвалідності посадовим особам державних органів, у разі виявлення фактів необґрунтованого прийняття таких рішень - ініціювання їх перегляду в установленому порядку та інформування за наявності підстав правоохоронних органів, а також інших уповноважених органів для вжиття ними відповідних заходів реагування.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування медико-соціальної експертизи та впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» від 19.12.2024 №4170-IX (далі - Закон № 4170-IX), який набрав чинності з 31.12.2024, внесені зміни до законів України щодо процедури і повноважень суб`єктів владних повноважень щодо встановлення особам інвалідності.
Зокрема змінено частину 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»: «Інвалідність повнолітній особі встановлюється за результатами оцінювання повсякденного функціонування особи, проведеного експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».
Абзацом першим пункту 1 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4170-IX встановлено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 січня 2025 року (окрім деяких пунктів).
Відповідно до пункту 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4170-IX встановлено, що:
особам, яким встановлено інвалідність органами медико-соціальної експертизи, гарантується збереження статусу та соціальної захищеності в повному обсязі, передбаченому законодавством України для осіб з інвалідністю, на встановлений строк інвалідності;
документами, що підтверджують інвалідність повнолітнім особам, є:
видані до 31 грудня 2024 року органами медико-соціальної експертизи виписки/довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формами, затвердженими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;
витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи щодо встановлення інвалідності за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;
рішення, прийняті медико-соціальними експертними комісіями, документи, видані на підставі таких рішень, є законними і чинними, прирівнюються до рішень експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи, документів, виданих на підставі таких рішень експертних команд (у тому числі витягів з рішень), та продовжують бути підставами для оформлення або продовження надання особам з інвалідністю прав, статусів, пільг, пенсій, допомог, компенсацій, надбавок, інших соціальних гарантій тощо, у тому числі для цілей, визначених законами України «Про військовий обов`язок та військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на весь термін дії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією до проведення планового оцінювання повсякденного функціонування особи експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування.
Згідно з пунктом 3 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4170-IX повноваження, права і обов`язки медико-соціальних експертних комісій щодо проведення медико-соціальної експертизи, а також повноваження, права і обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України припиняються 31 грудня 2024 року.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що з моменту припинення повноважень, прав і обов`язків медико-соціальних експертних комісій щодо проведення медико-соціальної експертизи розгляд направлень на медико-соціальні експертні комісії, що не завершений до моменту припинення повноважень, прав і обов`язків медико-соціальних експертних комісій, припиняється зазначеними комісіями; розгляд зазначених направлень здійснюється експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи відповідно до цього Закону та Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
15.11.2024 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Постанова №1338), якою затверджені Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; критерії направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи.
Пунктом 3 Постанови №1338 з моменту припинення повноважень, прав і обов`язків медико-соціальних експертних комісій щодо проведення медико-соціальної експертизи:
встановлення інвалідності повнолітнім особам, здійснення інших повноважень, прав і обов`язків, визначених Положенням про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою, здійснюється експертними командами відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою;
розгляд направлень на медико-соціальні експертні комісії, що не завершений до моменту припинення повноважень, прав і обов`язків медико-соціальних експертних комісій, припиняється зазначеними комісіями; розгляд зазначених направлень здійснюється експертними командами відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою;
перевірка обґрунтованості рішень та розгляд скарг на рішення медико-соціальних експертних комісій, прийнятих до моменту припинення їх повноважень, прав і обов`язків, проводиться Центром оцінювання функціонального стану особи в порядку, встановленому для перевірки обґрунтованості та/або оскарження рішень експертних команд відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою.
Так, документи, рішення, прийняті медико-соціальними експертними комісіями, документи, видані на підставі цих рішень, є чинними, прирівнюються до рішень експертних команд, документів, виданих на підставі рішень експертних команд (у тому числі витягів з рішень), та продовжують бути підставами для оформлення або продовження надання особам з інвалідністю статусів, пільг, пенсій, допомог, компенсацій, надбавок, інших соціальних гарантій тощо, у тому числі для цілей, визначених у Законах України «Про військовий обов`язок та військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на весь строк дії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією до проведення планового оцінювання повсякденного функціонування особи експертними командами.
Пунктом 31 Порядку передбачено, що під час розгляду справи члени експертної команди досліджують всі надані документи, а також відповідні медичні записи, що підтверджують стан здоров`я особи, щодо якої проводиться оцінювання, що містяться в електронній системі охорони здоров`я.
Таким чином, документи, рішення, прийняті медико-соціальними експертними комісіями, документи, видані на підставі цих рішень, є чинними, прирівнюються до рішень експертних команд, документів, виданих на підставі рішень експертних команд (у тому числі витягів з рішень), та продовжують бути підставами для оформлення або продовження надання особам з інвалідністю статусів, пільг, пенсій, допомог, компенсацій, надбавок, інших соціальних гарантій тощо.
В розвиток аналізу спірних правовідносини суд апеляційної інстанції зазначає, що Наказом МОЗ України від 26.10.2024 № 1809 «Про покладання прав та обов`язків Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ» було покладено права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ на державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (код згідно з ЄДРПОУ 03191673) з дати підписання цього наказу.
Відповідно до пункту 7 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 року № 1338, та пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), наказом МОЗ України від 03.12.2024 року № 2022 права та обов`язки Центру оцінювання функціонального стану особи було покладено на державну установу «Український державний науководослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ 03191673).
Відповідно до пункту 10 Положення про Центр оцінювання функціонально стану особи, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 03.12.2024 № 2022, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до повноважень Центру оцінювання віднесено, зокрема проведення оцінювання повсякденного функціонування особи з числа діючих або колишніх військовослужбовців, СБУ або розвідувальних органів.
Реалізація такої функцій забезпечується експертними командами Центру оцінювання.
Як це визначено пунктом 6 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 року, № 1338 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що оцінювання осіб з числа військовослужбовців Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту проводиться з метою встановлення або перегляду групи, причини, строку інвалідності та визначення відсотка втрати працездатності на підставі рішень (постанов) військово-лікарської, медичної (військово-лікарської), лікарсько-експертної комісії та документів, зазначених у пунктах 21 і 22 цього Порядку.
Відповідно до підпункту 3 пункту 22 вказаного Порядку з метою підтвердження причини настання інвалідності до електронного направлення можуть додаватися такі документи: у разі настання інвалідності колишніх військовослужбовців у зв`язку з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби - надаються рішення (постанови) за результатом проведення військово-лікарської, медичної (військово-лікарської), лікарсько-експертної комісії за формою, визначеною законодавством, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).
Пунктом 23 Порядку встановлено, що на підставі документів, зазначених у пункті 22 цього Порядку, експертною командою фіксується причина інвалідності: поранення, травми, контузії, каліцтва, захворювання або інші ушкодження здоров`я пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.
Під час розгляду справи члени експертної команди досліджують всі надані документи, а також відповідні медичні записи, що підтверджують стан здоров`я особи, щодо якої проводиться оцінювання, що містяться в електронній системі охорони здоров`я (пункт 31 Порядку).
Суд апеляційної інстанції зауважує, що позивачем на розгляд Експертної команди було подано Свідоцтво про хворобу від 15.02.2018 №32, яке є чинним, недійсним не визнавалося та взамін нього інших свідоцтв не видавалося, водночас до вказаного Свідоцтва на виконання рішення суду у справі № 380/10983/21 внесені зміни шляхом доповнення його положень (змісту). 
Таким чином, Свідоцтво про хворобу від 15.02.2018 №32 є чинним та має враховуватися Експертною радою з оцінювання повсякденного функціонування особи, яка таке Свідоцтво подала, як цілісний медичний документ з внесеними до нього доповненнями відповідно до Витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії військово-медичної служби Військово-медичного управління Служби безпеки України в Управлінні Служби безпеки України у Львівській області по внесенню змін до Свідоцтва про хворобу від 15.02.2018 №32 (Протокол № 86 від 03 грудня 2024 року Постанова ВЛК № 497), а тому аргументи скаржника щодо відсутності як фактичних, так і правових підстав для зміни причини інвалідності не ґрунтуються на фактичних обставинах та доказах про їх обґрунтування.
Окрім того суду апеляційної інстанції зауважує, що ухвалою від 06 серпня 2025 року Львівським окружним адміністративним судом було прийнято звіт Військово-лікарської комісії військово-медичної служби Військово-медичного управління Служби безпеки України в Управління Служби безпеки України у Львівській області та Центральної військово-лікарської комісії Військово-медичного управління Служби безпеки України про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 380/10983/23, в якій судом констатовано, що «…Свідоцтво про хворобу від 15.02.2018 №32 є чинним, недійсним не визнавалося і взамін його інших свідоцтв не видавалося, а до вказаного свідоцтва на виконання рішення суду у цій справі внесено зміни шляхом доповнення його положень, а будь-яких вилучень з Свідоцтва про хворобу від 15.02.2018 №32 не проведено.
Вищенаведені встановлені судом фактичні обставини вказують, що Свідоцтво про хворобу від 15.02.2018 №32 приведено у відповідність до резолютивної частини рішення суду у цій справі.
Свідоцтво про хворобу від 15.02.2018 №32 є чинним з обов`язковим урахуванням внесених до нього доповнень відповідно до Витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії військово-медичної служби Військово-медичного управління Служби безпеки України в Управлінні Служби безпеки України у Львівській області по внесенню змін до Свідоцтва про хворобу від 15.02.2018 №32 (Протокол № 86 від 03 грудня 2024 року Постанова ВЛК № 497), та має враховуватися як цілісний медичний документ.
З огляду на викладене, суд дослідив матеріали звіту та долучені докази, та встановив, що рішення суду виконано відповідачами в повному обсязі, оскільки зобов`язальні приписи резолютивної частини рішення суду виконані.
Неврахування іншим органом чинного Свідоцтва про хворобу від 15.02.2018 №32 з урахуванням внесених до нього доповнень відповідно до Витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії військово-медичної служби Військово-медичного управління Служби безпеки України в Управлінні Служби безпеки України у Львівській області по внесенню змін до Свідоцтва про хворобу від 15.02.2018 №32 (Протокол № 86 від 03 грудня 2024 року Постанова ВЛК № 497), як цілісного медичного документа, не свідчить про невиконання рішення у цій справі, але не позбавляє позивача права оскаржити рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №1808/25/136/В від 28.05.2025 Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності, яке прийнято щодо позивача без урахування чинного Свідоцтва про хворобу від 15.02.2018 №32 з урахуванням внесених до нього доповнень відповідно до Витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії військово-медичної служби Військово-медичного управління Служби безпеки України в Управлінні Служби безпеки України у Львівській області по внесенню змін до Свідоцтва про хворобу від 15.02.2018 №32 (Протокол № 86 від 03 грудня 2024 року Постанова ВЛК № 497)…».
Так, згідно з випискою ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки АВ № 0032269 від 24.06.2019 позивачу з 12.06.2019 встановлена третя група інвалідності безстроково, діагноз МСЕК: деформуючий та післятравматичний остеоартроз обох колінних суглобів ІІІ-IV ст. Стан після пластики ПХЗ лівого колінного суглобу (2013р) ФНС ІІ ст. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., гіпертрофія лівого шлуночка, ст.2, ризик 3 високий (кардіоваскулярний).
Водночас скаржник не врахував чинного Свідоцтва про хворобу від 15.02.2018 №32 з внесеними до нього змінами (Протокол № 86 від 03 грудня 2024 року, Постанова ВЛК № 497), як цілісного медичного документа та Виписки ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки АВ № 0032269 від 24.06.2019 в частині зазначення діагнозу встановленого МСЕК. 
Зазначене, на переконання суду апеляційної інстанції, вказує на протиправну поведінку, що мала наслідком порушення відповідачем процедури прийняття спірного рішення.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для скасування рішення №1808/25/136/Р від 28.05.2025 експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи «Український державний науково-дослідний медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», центр оцінювання функціонального стану особи, код ЄДРПОУ 03191673, в частині щодо позивача.
При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
За змістом частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Таким чином, законодавець передбачив обов`язок суду зобов`язати суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження).
У спірних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не наділений правом альтернативи, а зобов`язаний врахувати Свідоцтво про хворобу від 15.02.2018 №32 з внесеними у нього доповненнями на виконання обов`язкового судового рішення та прийняти щодо ОСОБА_1 рішення про встановлення групи інвалідності безстроково, як особі з інвалідністю внаслідок війни, що має наслідком зобов`язати відповідача такі дії вчинити щодо позивача на підставі поданих документів. 
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на законність рішення суду першої інстанції не впливають.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року у справі № 380/17445/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний