Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року Справа№200/3170/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2026 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі – ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач), про: 
- визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання інформації на письмовий запит від 16 квітня 2026 року відповідно до Закону України від 13.01.2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації»;
- зобов`язання повторно розглянути письмовий запит від 16 квітня 2026 року відповідно до положень Закону України від 13.01.2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації».
Позовні вимоги мотивовані тим, що з метою отримання інформації про причини скорочення державної соціальної допомоги та інформації щодо умов поновлення виплат, 16 квітня 2026 року засобами електронної пошти, на підставі Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі – Закон № 2939-VI), позивач звернулась з письмовим запитом до відповідача з проханням надати публічну інформацію, що стосується виплати їй держаної соціальної допомоги на проживання внутрішньо переміщених осіб. 23 квітня 2026 року від відповідача надійшов лист від 22.04.2026 № 28568-26561/П-02/8-0500/26. З відповіді відповідача позивачу стало відомо, що останнім, всупереч вимогам Закону №2939-VI, запит позивача від 16.04.2026 не був зареєстрований, як запит на публічну інформацію, та не розглянутий в передбачений Законом №2939-VI строк. Отже, наданий відповідачем лист від 22.04.2026 взагалі не містить жодного обґрунтування підстави для відмови у наданні запитуваної інформації, передбаченої положеннями Закону №2939-VI, адже в ньому наведено лише цитування загальних положень Закону №2939-VI та Закону України «Про звернення громадян», а наведені в цьому листі посилання відповідача на Закон №2939-VI та Закону України «Про звернення громадян», підставою для відмови у наданні запитуваної позивачем інформації стало те, що запитувана інформація, на думку відповідача, є індивідуальним зверненням громадянина стосовно реалізації його прав та обов`язків, яке взагалі не є запитом на доступ до публічної інформації у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації». Позивач вважає таку підставу для відмови у наданні запитуваної інформації протиправною та такою, що не узгоджується з нормами чинного законодавства.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.04.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без проведення судового засідання та повідомлення сторін. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.
15 травня 2026 року до суду надійшов відзив представника відповідача, в якому зазначено, що оскільки питання вказані у запиті ОСОБА_1 , не містять ознак запиту на публічну інформацію, тому він був розглянутий відповідно до вимог Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі – Закон №393/96- ВР) та заявниці надано проміжну відповідь листом від 22.04.2026 № 28568-26561/П-02/8-0500/26, в якому було надано роз`яснення, що запит буде розглянуто у строки передбачені Законом України «Про звернення громадян». 13.05.2026 заявниці направлено докладну обґрунтовану відповідь на питання вказані у запиті листом зареєстрованим за вих. № 33277-26561/П-02/8-0500/26. Враховуючи викладене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
У відповіді на відзив позивач підтримала обґрунтування заявлених вимог, викладених в позовній заяві. Також додатково вказала, що згідно наданого до суду листа від 13.05.2026 вих. № 33277-26561/ П-02/8-0500/26 можна дійти висновку, що відповідач є розпорядником запитуємої інформації, яка знаходиться у його володінні, а сама інформація - є публічною.
За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України з запитом на публічну інформацію від 16.04.2026 року, в якому просила надати публічну інформацію, зокрема:
всю наявну інформацію щодо виплати їй державної соціальної допомоги на проживання внутрішньо переміщених осіб за період 2025-2026 роки;
копію рішень про припинення/призначення виплат державної соціальної допомоги на проживання внутрішньо переміщених осіб щодо неї;
інформацію щодо умов поновлення виплат державної соціальної допомоги на проживання внутрішньо переміщених осіб.
Зазначену інформацію просила надати на електронну адресу.
Листом від 22.04.2026 року № 28568-26561/П-02/8-0500/26 позивачу було надано проміжну відповідь, в якому зазначено, що Закон №2939 не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі – Закон №393/96-ВР). Враховуючи вищевикладене, Головне управління розглянуло запит позивача від 16.04.2026 відповідно до Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян». Питання, викладене у зверненні, потребує додаткового вивчення. Відповідь буде надана пізніше в строки визначені ст. 20 Закону №393/96-ВР.
У подальшому листом від 13.05.2026 року № 33277-26561/П-02/8-0500/26 відповідачем надано позивачу відповідь на питання вказані у запиті листом зареєстрованим за вих. № 33277-26561/П-02/8-0500/26, відповідно до вимог Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян».
Позивач вважає, що відповідачем протиправно розглянуто її запит від 16.04.2026 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян», а не відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», тому звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до частини першої статті 1, частини першої статті 3, частини першої статті 5, статті 12, п. 1 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.
Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону.
Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Згідно із частинами першою-п`ятою статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" (надалі - Закон №393/96).
Відповідно до статті 1 Закону №393/96 громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно зі статтею 3 Закону № 393/96 під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Зокрема, скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Відповідно до положень статті 5 Закону № 393/96 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення може бути усним чи письмовим.
Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
Статтею 15 Закону №393/96 передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідно до статті 19 Закону №393/96, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Згідно із частиною 1 статті 20 Закону №393/96 звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
З аналізу наведених положень Закону №393/96 слідує, що в разі надходження до органу звернення особи такий орган повинен об`єктивно і всебічно перевірити викладені у ньому обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника, та письмово повідомити заявника про результати перевірки і суть прийнятого рішення.
Як встановлено судом з матеріалів справи, пенсійний орган після надходження запиту позивача від 16.04.2026, дослідивши його зміст та викладені обставини, дійшов висновку, що він містить запитувану інформацію стосовно особи, яка звернулась із даним запитом з приводу надання інформації про умови нарахування та виплати їй допомоги на проживання внутрішньо переміщених осіб, тобто підняті у запиті питання є персональними даними.
Таким чином, такий запит позивача не може бути розглянутим в рамках Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому відповідь на нього надана відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
В результаті дослідження змісту запиту позивача від 16.04.2026 року та листів-відповідей Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області від 22.04.2026 та від 13.05.2026, суд дійшов висновку, що запит позивача розглянуто відповідачем в межах компетенції, в порядку та у строк, встановлені Законом України "Про звернення громадян".
Суд вважає, що пенсійним органом було надано вичерпні відповіді на порушенні позивачем у запиті від 16.04.2026 питання, зокрема роз`яснено про проведений перерахунок допомоги, зазначено про її розмір та порядок розрахунку.
Відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 № 13-1 особи, що звертаються до органів Пенсійного фонду, мають право: ознайомлюватись з матеріалами пенсійної справи (отримувати виписку з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії, про періоди страхового стажу та заробітної плати, яка врахована при розрахунку пенсії, копії документів, які знаходяться в пенсійній справі), справи одержувача житлової субсидії, справи одержувача пільг, справи пільговика, справи про страхові виплати, отримувати виписку з рішень (розпоряджень, постанов) про призначення (перерахунок) пенсії/ житлової субсидії / пільги, копії документів, які знаходяться в пенсійній справі / справі одержувача житлової субсидії / справі пільговика / справі про страхові виплати.
Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що відповідач надав інформацію на запит позивача в межах компетенції, з урахуванням повноважень територіальних органів ПФУ, в порядку та у строк, встановлені чинним законодавством, а також з урахуванням положень законодавства щодо порядку здійснення виплат відповідних допомог. 
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
На підставі ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.
Зважаючи на відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат судом не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, - 

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ЄДРПОУ 13486010), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити повністю.
Повне судове рішення складено 29 травня 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя В.М. Чучко