Провадження № 2-а/742/22/26 
Єдиний унікальний № 742/899/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року м. Прилуки 
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючого-судді - Павлова В.Г.,
секретаря судового засідання - Рубан Ж.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

УСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2  про скасування постанови №R346672 від 11.02.2026 р. у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.
В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, так як адміністративне стягнення накладено поза межами строків, встановлених в ст.38 КУпАП. Окрім того, позивач стверджував, що жодних повісток не отримував, про час і місце розгляду справи не повідомлявся. Наголошує на відсутності в матеріалах справи доказів вручення повістки (опису вкладення, чеків Укрпошти). 

ІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 30.03.2026 р. відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

ІІІ. Заяви (клопотання) та пояснення учасників справи.
Сторони в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про проведення судового засідання за їх відсутності.
Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося

ІV. Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Згідно з оскаржуваною постановою №R346672 від 11.02.2026 р., винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

V. Оцінка суду.
Відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлена статтею 210-1 КУпАП.
Адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, у даному випадку полягає у неявці за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Таке правопорушення є одноактним та вичерпується фактом неприбуття особи до визначеного місця у визначені дату і час.
Згідно повістки №3957330 від 16.06.2025 р. ОСОБА_1 був викликаний на 09 год. 00 хв. 26.06.2025 р. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних, однак за викликом не прибув.
Як встановлено судом, 10.02.2026 р. ОСОБА_1 особисто подав заяву в порядку ст.279-9 КУпАП про визнання своєї винуватості, у якій підтвердив факт порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме - не прибуття за повісткою до ТЦК та СП та надав згоду на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності. Зазначені обставини визнаються сторонами у позовній заяві та відзиві, а тому відповідно до ч.1 ст.78 КАС України не підлягають доказуванню.
На підставі вказаної заяви 11.02.2026 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову №R346672 про накладення адміністративного стягнення за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Копію постанови 11.02.2026 р. розміщено в електронному кабінеті військовозобов`язаного в застосунку «Резерв+», що відповідає вимогам ч.3 ст.279-9 та ч.10 ст.285 КУпАП. Крім того, у той же день ОСОБА_1 добровільно сплатив штраф у розмірі 8500 грн, що свідчить про відсутність заперечень щодо змісту постанови на момент її виконання.
Добровільна сплата штрафу після отримання копії постанови додатково підтверджує обізнаність позивача про притягнення його до адміністративної відповідальності та зміст прийнятого рішення
Суд звертає увагу, що подання заяви про визнання вини та надання згоди на розгляд справи за відсутності особи є реалізацією передбаченого законом спрощеного порядку притягнення до адміністративної відповідальності. Водночас така процесуальна поведінка свідчить про обізнаність особи щодо обставин правопорушення та провадження у справі.
За таких обставин подальше посилання позивача на порушення процедури розгляду справи та необізнаність про її розгляд є непослідовним та спростовується встановленими судом фактичними даними.
Отже, суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку і мобілізацію та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Доводи позивача про неповідомлення його про розгляд справи та неотримання повісток є безпідставними, оскільки подання 10.02.2026 р. заяви в порядку ст.279-9 КУпАП, у якій позивач визнав свою вину та надав згоду на розгляд справи за його відсутності, підтверджує його обізнаність щодо суті правопорушення та виключає порушення його права на участь у розгляді справи.
Твердження позивача про пропуск строків притягнення до адміністративної відповідальності суд також відхиляє з огляду на таке.
Згідно з ч.9 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Як встановлено судом, саме 10.02.2026 р. у день подання позивачем заяви про визнання вини уповноваженому органу стало відомо про факт невиконання ним обов`язку щодо явки за викликом, що свідчить про виявлення правопорушення у розумінні наведеної норми.
Постанову винесено 11.02.2026 р., тобто наступного дня після виявлення правопорушення, що свідчить про дотримання тримісячного строку. При цьому навіть виходячи з дати неявки, зазначеної позивачем у позовній заяві, постанова винесена в межах одного року з дня вчинення правопорушення.
Сам по собі факт неявки особи за викликом не свідчить про автоматичне виявлення складу адміністративного правопорушення у розумінні ч.9 ст.38 КУпАП, оскільки уповноважений орган повинен отримати достатні дані для фіксації події правопорушення та ідентифікації особи правопорушника. Остаточно такі обставини були підтверджені саме 10.02.2026 р. після подання ОСОБА_1 заяви про визнання вини.
Інші доводи позовної заяви зводяться до переоцінки встановлених обставин та не спростовують висновку суду про правомірність оскаржуваної постанови.
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що обов`язок доказування правомірності рішення суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача. Надані відповідачем докази у своїй сукупності підтверджують правомірність оскаржуваної постанови.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що постанова №R346672 від 11.02.2026 р. винесена повноважною особою, відповідає вимогам закону, а адміністративне стягнення накладено правомірно та в межах санкції, передбаченої ч.3 ст.210-1 КУпАП.

VІ. Судові витрати.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України, при ухваленні рішення суд має вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, правові підстави для відшкодування судових витрат відсутні. 
Керуючись ст.ст.3,4,9,72,78,241-246,255,286,293,295-297 КАС України, суд –

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у порядку, передбаченого ч.2 ст.255 КАС України. 
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя   В.Г. Павлов