ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/11119/25      Головуючий суддя І інстанції Кіндер В. А.
Провадження № 33/818/992/26     Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Бабаскіна К.С. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить – 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Постановою встановлено, що водій 14.10.2025 року о 23 годині 06 хвилин у м. Харкові по вул. Шевченка, 181, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Hyundai, номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15 жовтня 2025 року № 2394.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР, а саме: водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, захисник Бабаскін К.С. подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити. 
Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають значення для правильного розгляду справи та порушив вимоги норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку апелянта, матеріали справи містять недостовірні відомостей щодо проведення лабораторного дослідження біологічних зразків ОСОБА_1 , оскільки, як вважає сторона захисту, під час проведення судової токсикологічної експертизи не було встановлено приналежність біологічних зразків саме ОСОБА_1 .
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити. В обґрунтування апеляційних доводів, надавали аналогічні, зазначеним в апеляційній скарзі, обставинам.
Разом з тим, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 фактично клопотав про проведення повторної судової токсикологічної експертизи, посилаючись на зазначені в апеляційній скарзі обставини.
Враховуючи фактичні обставини цієї справи суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні цього клопотання з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 273 КУпАП, експерт призначається органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, у разі, коли виникає потреба в спеціальних знаннях.
Судова експертиза- це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (статті 1 Закону України «Про судову експертизу»).
Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Отже, призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами розгляду.
З відомостей клопотання про призначення повторної судової токсикологічної експертизи вбачається, що підставами для призначення токсикологічної експертизи є суб`єктивне переконання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у тому, що біологічні зразки, які були відібрані у ОСОБА_1 під час проведення огляду на стан сп`яніння, йому не належать, а також різниця показників кількості етилового спирту у біологічному середовищі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Водночас, сторона захисту не заперечує того факту, що з метою виявлення алкогольного сп`яніння, у закладі охорони здоров`я провадився медичний огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, під час якого він особисто та добровільно надавав біологічне середовище: кров та сечу. Згідно відомостей дослідницької частини висновку експерта №16/308/-Дм/26, флакони з цими ємностями у кількості двох штук були предметом фахового експертоного дослідження експерта ОСОБА_2 , який, згідно постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 12.01.2026 був попереджений про кримінальну відповідальність. Біологічні зразки належали ОСОБА_1 . Результатом проведеної судової токсикологічної експертизи встановлено стан сп`яніння особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме наявність етилового спирту у кількості: у крові – 1,26 проміле, у сечі – 1, 64 проміле. Доводи стосовно наявності інших показників, виявлених під час проведення медичного огляду ОСОБА_1 не спростовують факту перебування особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в стані алкогольного сп`яніння, оскільки кількість алкоголю значно перевищує допустиму норму, встановлену законом.
З огляду на фактичні обставини цієї справи, а також враховуючи наявні у цій справі відомості, суд апеляційної інстанції вважає, що в матеріалах справи наявно достатньо відомостей для ухвалення судового рішення у цій справі. Зокрема, в матеріалах цієї справи відсутні будь-які відомості, які б спростовували висновки експерта, який провадив судову токсикологічну експертизу.
За таких обставин, з метою забезпечення апеляційного розгляду у розумні строки, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про призначення судової токсикологічної експертизи.
Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга захисника Бабаскіна К.С. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні, передбаченого п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 483620 від 15.10.2025, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 14.10.2025 року о 23 годині 06 хвилин у м. Харкові по вул. Шевченка, 181, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Hyundai, номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15 жовтня 2025 року № 2394, чим порушив п.2.9 (а) Правил дорожнього руху. 
Зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №483620  від 15.10.2025 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «у нетверезому стані не перебував, був тверезий, алкоголь не вживав більше тижня. З експертизою не згоден, їду на іншу експертизу», що свідчить про те, що водія було ознайомлено із змістом вказаного протоколу, який скористався своїм правом та надав пояснення по суті правопорушення (а.с. 1).
Відомостями висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 4).
Відомостями Висновку експерта №16/308-Дм/26 встановлено кількість етилового спирту в кількості: в крові – 1,26 проміле, в сечі – 1,64 проміле, що підтверджує перебування особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в стані алкогольного сп`яніння. 
Відомостями копії посвідчення водія встановлено, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 від 12.07.2017, а тому не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданого до протоколу, встановлено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено у зв`язку з тим, що на його транспортному засобі не працювала права фара. Під час проведення процесуальних дій, у водія було встановлено ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 виконав законну вимогу працівника поліції та пройшов медичний огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, де добровільно надав біологічні зразки. Результат проведеного лабораторного дослідження був позитивний та становив кількість алкоголю: в крові 1.17 проміле, а у сечі 1,27 проміле.
При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на їх дії до безпосереднього керівництва цих осіб з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП), зокрема протокол про адміністративне правопорушення, та інші. Також стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб – працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Разом з цим, матеріали справи не містять відповідних відомостей, які свідчать про невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів захисника в цій частині.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта, на думку сторони захисту, не містить відомостей щодо приналежності біологічного середовище, яке було предметом експертного дослідження особі, яка притягається до адміністративної відповідальності є суб`єктивними та спростовується відомостями дослідницької частини Висновку експерта №16/308-Дм/26 згідно яких флакони з ємностями біологічного у кількості двох штук були предметом фахового експертоного дослідження експерта ОСОБА_2 , який, згідно постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 12.01.2026 був попереджений про кримінальну відповідальність. Біологічні зразки належали ОСОБА_1 . Результатом проведеної судової токсикологічної експертизи встановлено стан сп`яніння особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме наявність етилового спирту у кількості: у крові – 1,26 проміле, у сечі – 1, 64 проміле. Доводи стосовно наявності інших показників, виявлених під час проведення медичного огляду ОСОБА_1 не спростовують факту перебування особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в стані алкогольного сп`яніння, оскільки кількість алкоголю значно перевищує допустиму норму, встановлену законом, яка складає 0.2 проміле. Тобто, кількість алкоголю у біологічному середовищі ОСОБА_1 у шість разів перевищує допустиму норму алкоголю, встановлену законом.
Таким чином, не спростовані висновки результатів медичного огляду та проведеного експертного дослідження вочевидь свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, що спростовує доводи апеляційної скарги.
Отже, оцінюючи відомості всіх доказів у справі як окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння. 
Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 2.9 «а» ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
Пунктом 1. 9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Окремо належить зазначити, що суд першої інстанції під час складання постанови допустився очевидної помилки, зазначивши в мотивувальній частині п. 2.5 Правил дорожнього руху, однак у своєму рішенні посилався на відомості висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння. Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги саме пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху. Зазначена очевидна описка може бути виправлена судом першої інстанції з власної ініціативи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про проведення повторної судово-токсикологічної експертизи – відмовити.
Апеляційну скаргу захисника Бабаскіна К.С. залишити без задоволення.
Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         С.К. Шабельніков