ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 340/7390/23
адміністративне провадження № К/990/12756/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколов В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зарвій Ігор Леонідович, на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року (суддя: Черниш О.А.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року (судді: Добродняк І.Ю., Бишевська Н.А., Семененко Я.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24 серпня 2022 року по 21 листопада 2022 року, з 23 листопада 2022 року по 18 грудня 2022 року, з 21 грудня 2022 року по 27 грудня 2022 року, з 12 січня 2023 року по 20 січня 2023 року, в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24 серпня 2022 року по 21 листопада 2022 року, з 23 листопада 2022 року по 18 грудня 2022 року, з 21 грудня 2022 року по 27 грудня 2022 року, з 12 січня 2023 року по 20 січня 2023 року, в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у неподанні на розгляд комісії довідки за формою згідно з додатком 6 та документів, передбачених абзацом десятим або одинадцятим пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №413 від 20 серпня 2014 року, які є підставою для надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати на розгляд комісії довідку за формою згідно з додатком 6 та документи, передбачені абзацом десятим або одинадцятим пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №413 від 20 серпня 2014 року, які є підставою для надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.
Обґрунтовуючи заявлений позов, ОСОБА_1 зазначив, що під час проходження військової служби в період з 24 серпня 2022 року по 21 листопада 2022 року, з 23 листопада 2022 року по 18 грудня 2022 року, з 21 грудня 2022 року по 27 грудня 2022 року, з 12 січня 2023 року по 20 січня 2023 року він брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, у н.п. Троїцьке-Сафонове Миколаївської області, м. Баштанка Миколаївської області, м. Бахмут Донецької області. На підтвердження зазначених обставин позивач послався на довідку військової частини НОМЕР_1 від 14 квітня 2023 року №556. Водночас, за твердженням позивача, відповідач не здійснив виплату йому збільшеної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168) у розмірі 100 000,00 грн за вказані періоди. ОСОБА_1 також указав, що звертався до військової частини НОМЕР_1 з питанням про подання на розгляд комісії довідки за формою згідно з додатком 6 та документи, які є підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій. Однак, на момент звернення до суду командуванням військової частини НОМЕР_1 статус учасника бойових дій йому не надано.
22 лютого 2024 року подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою відмовився від вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 подати на розгляд комісії довідку за формою згідно з додатком 6 та документи, передбачені абзацом десятим або одинадцятим пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №413 від 20 серпня 2014 року, які є підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року, в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з положень Окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року №912/з/29, яким урегульовано порядок підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.
Проаналізувавши зазначене Окреме доручення, суди дійшли висновку, що додаткова винагорода у розмірі до 100 000,00 грн виплачується військовослужбовцям пропорційно часу їх безпосередньої участі у бойових діях або заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії.
Із матеріалів справи суди встановили, що відповідно до рапортів командира 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 позивач брав безпосередню участь у бойових діях та виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) командира військової частини.
На підставі витягів із наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 04 вересня 2022 року №711, від 13 жовтня 2022 року №1011, від 18 листопада 2022 року №1239, від 23 грудня 2022 року №1455 та від 17 січня 2023 року №147 відповідачем було нараховано та виплачено позивачу додаткову винагороду у розмірі до 100 000,00 грн, а саме: за серпень 2022 року - 9677,42 грн за 3 дні (29- 31 серпня 2022 року); за вересень 2022 року - 100 000,00 грн за 30 днів; за жовтень 2022 року - 100 000,00 грн за 31 день; за листопад 2022 року - 83 333,34 грн за 25 днів (1- 18 листопада та 24- 30 листопада 2022 року); за грудень 2022 року - 9677,42 грн за 3 дні (1- 3 грудня 2022 року).
Щодо решти спірного періоду, а саме 24- 28 серпня 2022 року, 19-21 та 23 листопада 2022 року, 4- 18 та 21- 27 грудня 2022 року, 12- 20 січня 2023 року, суди зазначили, що позивач не надав, а матеріали справи не містять доказів безпосередньої участі у бойових діях або заходах із забезпечення національної безпеки і оборони під час перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій. За ці періоди йому була виплачена додаткова винагорода у звичайному розмірі 30 000,00 грн.
Посилання позивача на те, що він має право на збільшену додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн за всі інші дні спірного періоду, адже вони відображені у довідці військової частини НОМЕР_1 від 14 квітня 2023 року №556, суди відхилили, зазначаючи, що ця довідка не підтверджує безпосередню участь позивача у бойових діях або заходах для цілей виплати збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди, оскільки не відповідає формі довідки, наведеній у додатку №1 до Окремого доручення від 23 червня 2022 року №912/з/29, які складалися з метою підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або заходах військовослужбовців, відряджених для виконання завдань до інших військових частин. Така довідка лише підтверджує факт його участь у бойових діях для встановлення відповідного статусу - учасник бойових дій.
З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для нарахування та виплати позивачу спірної додаткової винагороди за окреслений позовом період, а відтак і про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у неподанні на розгляд комісії довідки за формою згідно з додатком 6 та документів, передбачених абзацами десятим і одинадцятим пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413, необхідних для надання позивачу статусу учасника бойових дій, суди зазначили таке.
Із матеріалів справи суди встановили, що докази подання командиром військової частини НОМЕР_1 на розгляд відповідної комісії документів, визначених пунктом 6 Порядку №413, з метою надання позивачу статусу учасника бойових дій, відсутні.
Водночас суди врахували, що у листопаді 2023 року позивач самостійно звернувся із відповідними документами для отримання статусу учасника бойових дій. За результатами їх розгляду комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, створена при ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ухвалила рішення про надання позивачу такого статусу, а у грудні 2023 року Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 позивачу видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 31 грудня 2023 року.
З огляду на наведене суди дійшли висновку, що на момент розгляду справи позивач уже реалізував право на отримання статусу учасника бойових дій, а тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача подавати на розгляд комісії довідку за формою згідно з додатком 6 до Порядку №413 та інші документи з метою надання позивачу такого статусу.
Крім того, суди зазначили, що саме по собі визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень без покладення на нього обов`язку вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення не забезпечує ефективного захисту порушеного права, оскільки не містить механізму його реального відновлення, що не відповідає завданню адміністративного судочинства.
Отже, виходячи з того, що визнання судом протиправною бездіяльності відповідача не призведене до відновлення прав позивача у спірних публічно-правових відносинах, а звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах, суди першої та апеляційної інстанцій відмовили і у задоволенні цієї частини позовних вимог.
Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування
Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зарвій Ігор Леонідович, подав до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.
Касаційну скаргу подано з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій під час вирішення спору в частині вимог щодо виплати додаткової винагороди не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені, зокрема, у постановах від 05 грудня 2024 року у справі №120/4135/23, від 21 березня 2024 року у справах №560/3159/23 та №560/12539/23, від 05 серпня 2024 року у справі №200/4100/23, а також від 06 лютого 2025 року у справі №120/13381/23.
Так, у постанові від 05 серпня 2024 року у справі №200/4100/23 Верховний Суд наголосив, що під час вирішення спорів цієї категорії суди зобов`язані перевіряти, чи підтверджує надана довідка участь військовослужбовця у бойових діях у відповідний період, оцінюючи її у сукупності з іншими доказами у справі.
Крім того, у постанові від 21 березня 2024 року у справі №560/12539/23 Верховний Суд зазначив, що відповідальність за зміст довідок про участь у бойових діях покладається на уповноваженого командира, який їх видав. Якщо така довідка відповідає формі, визначеній додатками №1 та №2 до окремого доручення, та містить необхідні підписи, вважається, що перевірка участі військовослужбовця проведена належним чином. При цьому зміст відповідних документів може бути поставлений під сумнів лише за наявності доказів недобросовісного чи умисного спотворення фактичних даних або у випадку втрати чи знищення документів у бойових умовах, що має підтверджуватися іншими належними доказами.
Водночас у постанові від 17 грудня 2024 року у справі №160/6265/23 Верховний Суд дійшов висновку, що формальні недоліки в документах самі по собі не спростовують факту участі військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах та не можуть бути підставою для позбавлення його права на додаткову винагороду.
Скаржник звертає увагу, що довідка військової частини НОМЕР_1 від 14 квітня 2023 року №556 видана на підставі витягу із журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 (інв. №12, том 2 від 01 квітня 2022 року), наказів командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 24 серпня 2022 року №236, від 20 листопада 2022 року №324, наказів Головнокомандувача Збройних Сил України від 01 вересня 2022 року №237, від 01 жовтня 2022 року №262, від 01 листопада 2022 року №282, від 02 грудня 2022 року №311, від 02 січня 2023 року №1, від 02 лютого 2023 року №26, від 01 березня 2023 року №52, від 01 квітня 2023 року №89 про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій, а також наказів командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 12 січня 2023 року №12, від 05 лютого 2023 року №36 та від 17 березня 2023 року №77.
Разом з тим суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили зазначену довідку, зокрема додатки до зазначеної довідки, а саме витяг із журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 , що фактично підтверджував підстави її видачі та участь позивача у бойових діях. Унаслідок неповного дослідження доказів суди дійшли передчасного та помилкового висновку про відсутність у позивача права на отримання додаткового грошового забезпечення.
Також скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, пов`язаних із отриманням позивачем статусу учасника бойових дій. В цьому зв`язку скаржник звертає увагу, що 22 лютого 2024 року позивач, у зв`язку з набуттям статусу учасника бойових дій, подав засобами ЄСІТС заяву про зменшення позовних вимог у відповідній частині спору. Зокрема, позивач відмовився від вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 подати на розгляд комісії довідку за формою згідно з додатком 6 та документи, передбачені абзацом десятим або одинадцятим пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413, які є підставою для надання статусу учасника бойових дій. 
Водночас позивач не відмовився від позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неподання документів, необхідних для отримання ним статусу учасника бойових дій. На переконання скаржника, сам по собі факт подальшого самостійного подання позивачем відповідних документів та подальшого отримання статусу учасника бойових дій не спростовує та не усуває протиправності бездіяльності відповідача, яка полягала у невиконанні покладеного на нього обов`язку щодо подання таких документів у встановленому порядку.
Позиція інших учасників справи
Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якій просив відмовити в її задоволенні.
Рух касаційної скарги
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року (судді: Мартинюк Н.М., Жук А.В., Мельник-Томенко Ж.М.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зарвій Ігор Леонідович, на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 340/7390/23.
Розпорядженням від 30 вересня 2025 року № 1215/0/78-25 заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду, у зв`язку з перебуванням судді Мартинюк Н.М. у відпустці по вагітності та пологах, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено новий склад суду для розгляду цієї справи : головуючий суддя (суддя-доповідач) Загороднюк А.Г., судді - Єресько Л.О., Желєзний І.В.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду (суддя: Загороднюк А.Г.) від 13 жовтня 2025 року прийнято справу №340/7390/23 до провадження та подальшого її розгляду новим складом суду.
Розпорядженням від 01 червня 2026 року № 591 в.о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду, у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 29 травня 2026 року № 1056/0/15-26 «Про тимчасове відсторонення судді Верховного Суду Желєзного І.В. від здійснення правосуддя», проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями визначено новий склад колегії суддів для розгляду цієї справи: Загороднюк А.Г. (головуючий суддя), Єресько Л.О., Соколов В.М.
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2026 року (суддя: Загороднюк А.Г.) призначено справу до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» у лютому 2022 року був призваний на військову службу по мобілізації.
У період з травня 2022 року по квітень 2023 року позивач проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 на посадах старшого водія-радіотелефоніста, техніка, командира стрілецького відділення 2 стрілецького батальйону.
Військова частини НОМЕР_1 функціонувала як 57-а окрема мотопіхотна бригада Сухопутних військ Збройних Сил України та входила до складу оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
У період з серпня 2022 року по грудень 2022 року військова частина НОМЕР_1 дислокувалася у АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а також у АДРЕСА_3 та виконувала бойові завдання у зоні відповідальності оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та оперативно-тактичного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на території Херсонської та Донецької областей, які у відповідний період були визначені районами ведення бойових дій.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24 серпня 2022 року №236 відповідно до бойового розпорядження командувача військ оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 18 серпня 2022 року №4923т ОСОБА_1 прибув до зони зосередження с. Троїцько-Сафонове Миколаївської області.
Упродовж серпня - січня 2023 року ОСОБА_1 брав безпосередню участь у бойових діях та виконував бойові (спеціальні) завдання відповідно до бойових наказів (розпоряджень) командира військової частини.
Факт участі ОСОБА_1 у бойових діях підтверджується тим, що його було включено до щомісячних наказів командира військової частини НОМЕР_1 про виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн та 100 000,00 грн за серпень 2022 року - січень 2023 року, зокрема наказів від 04 вересня 2022 року №711, від 13 жовтня 2022 року №1011, від 18 листопада 2022 року №1239, від 23 грудня 2022 року №1455, від 17 січня 2023 року №147.
На підставі зазначених наказів позивачу була нарахована та виплачена додаткова винагорода у розмірі до 100 000,00 грн пропорційно часу його безпосередньої участі у бойових діях та заходах, а саме: за серпень 2022 року - 9677,42 грн за 3 дні (29- 31 серпня 2022 року); за вересень 2022 року - 100 000 грн за 30 днів (01- 30 вересня 2022 року); за жовтень 2022 року - 100 000 грн за 31 день (01- 31 жовтня 2022 року); за листопад 2022 року - 83 333,34 грн за 25 днів (01- 18 листопада та 24- 30 листопада 2022 року); за грудень 2022 року - 9677,42 грн за 3 дні (01- 03 грудня 2022 року).
У зазначені періоди позивач брав безпосередню участь у бойових діях та виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) командира військової частини, що підтверджується відповідними рапортами командира підрозділу - 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Також позивачу була нарахована та виплачена додаткова винагорода у розмірі 30 000,00 грн на місяць за інші дні проходження служби та виконання службових обов`язків у відповідні періоди, а саме: за серпень 2022 року - 27 096,77 грн за 28 днів (1- 28 серпня 2022 року); за листопад 2022 року - 5 000 грн за 5 днів (19- 23 листопада 2022 року); за грудень 2022 року - 27 096,77 грн за 28 днів (4- 31 грудня 2022 року); за січень 2023 року - 30 000 грн за 31 день (1- 31 січня 2023 року). 
Таким чином, загальний розмір виплаченої позивачу додаткової винагороди становив: за серпень 2022 року - 36 774,19 грн; за вересень 2022 року - 100 000,00 грн; за жовтень 2022 року - 100 000,00 грн; за листопад 2022 року - 88 333,33 грн; за грудень 2022 року - 36 774,19 грн; за січень 2023 року - 30 000,00 грн, що підтверджуються розрахунковими листами, наданими відповідачем.
Крім того, відповідно до довідки начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 14 квітня 2023 року №556 ОСОБА_1 у періоди з 24 серпня 2022 року по 21 листопада 2022 року, з 23 листопада 2022року по 18 грудня 2022 року, з 21 грудня 2022 року по 27 грудня 2022 року, з 12 січня 2023 року по 20 січня 2023 року брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п. Троїцько-Сафонове Миколаївської області, м. Баштанка Миколаївської області, м. Бахмут Донецької області.
Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо виплати у повному обсязі додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за періоди з 24 серпня 2022 року по 21 листопада 2022 року, з 23 листопада 2022 року по 18 грудня 2022 року, з 21 грудня 2022 року по 27 грудня 2022 року, з 12 січня 2023 року по 20 січня 2023 року, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).
Пунктом 1 цієї постанови (в редакції станом на 07 березня 2022 року) визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Надалі до Постанови № 168 неодноразово вносилися зміни, зокрема постановами Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року № 350, від 01 липня 2022 року № 754, від 07 липня 2022 року № 793, від 08 жовтня 2022 року № 1146, проте зміст пункту 1 цієї постанови в частині, що стосується виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, у 2022 році не змінювався.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» Постанову № 168 доповнено пунктом 2-1, який підлягав застосуванню з 24 лютого 2022 року, та згідно з яким визначено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Відповідно до статті 8 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-XII «Про Збройні Сили України» (далі - Закон № 1934-XII) Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).
Наказом Міністра оборони України від 01 квітня 2022 року № 98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2022 року за № 382/37718 (застосовується з 24 лютого 2022 року), внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розд. І п. 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07 березня 2022 року №248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01 червня 2022 року), а потім окреме доручення від 23 червня 2022 № 912/з/29.
У пункті 1 окремого доручення від 23 червня 2022 № 912/з/29 (яке діяло з 01 червня 2022 року) Міністр оборони України визначив поняття «безпосередня участь», що охоплює, зокрема виконання військовослужбовцем:
бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій;
бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;
бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;
бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
бойових завдань із відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);
виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;
виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;
здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;
здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.
У пункті 3 цього окремого доручення Міністр оборони України установив, що райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Пунктом 5 цього окремого доручення Міністр оборони установив виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн або 30000,00 грн здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) по особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 зазначеного окремого доручення).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Частинами першою та другою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Щодо позовних вимог, що стосуються ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, Верховний Суд зазначає таке.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою відповідачем на користь ОСОБА_1 , військовослужбовця Збройних Сил України, додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн, передбаченої Постановою №168, за період проходження ним військової служби в період з 24 серпня 2022 року по 21 листопада 2022 року, з 23 листопада 2022 року по 18 грудня 2022 року, з 21 грудня 2022 року по 27 грудня 2022 року, з 12 січня 2023 року по 20 січня 2023 року.
У зазначені періоди порядок та умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначалися Окремим дорученням Міністра оборони України від 23 червня 2022 № 912/з/29.
Відповідно до зазначеного Окремого доручення, на період дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачувалася додаткова винагорода у розмірі 30 000,00 грн. Водночас військовослужбовцям, які безпосередньо брали участь у бойових діях або забезпечували здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій чи здійснення відповідних заходів, розмір такої винагороди збільшувався до 100 000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
При цьому право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі пов`язувалося не лише з фактом проходження військової служби в районі ведення бойових дій, а насамперед із безпосереднім виконанням визначених бойових (спеціальних) завдань.
Окремим дорученням також визначено перелік документів, якими підтверджується безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або відповідних заходах, а саме: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки, бойове донесення, постова відомість, а також рапорт (донесення) командира підрозділу про участь конкретного військовослужбовця у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Отже, для правильного вирішення цього спору визначальним є встановлення характеру завдань, які виконував позивач у спірний період, а також з`ясування того, чи належали такі завдання до переліку бойових (спеціальних) завдань, виконання яких відповідно до Окремого доручення є підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн.
За обставинами цієї справи, позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_6 .
Позивач зазначав, що у період з 24 серпня 2022 року по 21 листопада 2022 року, з 23 листопада 2022 року по 18 грудня 2022 року, з 21 грудня 2022 року по 27 грудня 2022 року, з 12 січня 2023 року по 20 січня 2023 року він брав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійсненні заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії на території у н.п. Троїцьке-Сафонове Миколаївської області, АДРЕСА_2 , на підтвердження чого надав довідку військової частини НОМЕР_1 від 14 квітня 2023 року №556.
Згідно з довідкою частини НОМЕР_1 від 14 квітня 2023 року №556 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів державу у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, позивач, зокрема, з 24 серпня 2022 року по 21 листопада 2022 року, від 23 листопада 2022 року по 18 грудня 2022 року, з 21 грудня 2022 року по 27 грудня 2022 року, з 12 січня 2023 року по 20 січня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (н.п. Троїцько-Сафонове Миколаївської області, м. Баштанка Миколаївської області, м. Бахмут Донецької області).
Підставами для видачі такої довідки вказано: витяг з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 інв №12 том 2 від 01 квітня 2022 року, накази командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24 серпня 2022 року № 236 та від 20 листопада 2022 року № 324, накази Головнокомандувача Збройних Сил України від 01 вересня 2022 року №237, від 01 жовтня 2022 року №262, від 01 листопада 2022 року №282, від 02 грудня 2022 року №311, від 02 січня 2023 року №1, від 02 лютого 2023 року №26, від 01 березня 2023 року №52, від 01 квітня 2023 року №89 про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій, накази командира оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 12 січня 2023 року №12, від 05 лютого 2023 року №36 та від 17 березня 2023 року №77.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій, зокрема, виходили з того, що довідка А1736 від 14 квітня 2023 року №556 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів державу у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, не є належним доказом безпосередньої участі останнього в бойових діях або відповідних заходах.
Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивач не надав, а в матеріалах справи відсутні документи, які свідчили б про безпосередню участь позивача у бойових діях та/або залучення до здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Однак такий висновок є передчасним, оскільки не ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи й належній оцінці зібраних доказів.
Критично оцінюючи зміст довідки від 14 квітня 2023 року №556, суди попередніх інстанцій не дослідили документів, на підставі яких вона була видана. Суди попередніх інстанцій не з`ясували, чи підтверджують вони безпосередню участь позивача у бойових діях або заходах у періоди, вказані у цьому позові.
Суди попередніх інстанцій також не встановили, які саме завдання виконував позивач у спірні періоди на підставі відповідних наказів, та не з`ясували обставини їхнього виконання. Водночас саме встановлення змісту та характеру виконуваних завдань є визначальним для вирішення питання про наявність у військовослужбовця права на отримання додаткової винагороди у збільшеному до 100 000,00 грн розмірі відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168.
Якщо позивач упродовж спірного періоду проходив військову службу, однак не виконував бойових чи інших завдань, які відповідно до постанови №168 є підставою для виплати додаткової винагороди у підвищеному розмірі, суди мали встановити, які саме завдання ним фактично виконувалися та чи належали вони до переліку бойових (спеціальних) завдань, визначених відповідним нормативним регулюванням.
Зазначені обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору та не можуть залишатися поза межами судового дослідження, на що Верховний Суд уже звертав увагу, зокрема у постановах від 22 листопада 2023 року у справі №520/690/23, від 05 червня 2024 року у справі №200/660/23, а також від 06 лютого 2025 року у справі №120/13381/23.
При цьому суди залишили без уваги, що за періоди з 29 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року, з 01 вересня 2022 року по 30 вересня 2022 року, з 01 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2022 року, з 01 листопада 2022 року по 18 листопада 2022 року, з 24 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року, з 01 грудня 2022 року по 03 грудня 2022 року, що охоплюються цим позовом, позивачу було нараховано та виплачено підвищену додаткову винагороду до 100 000,00 грн на місяць, що суди попередніх інстанцій визнали підтвердженими.
У зв`язку з цим суди не встановили, які саме бойові завдання виконував позивач у періоди з 29 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року, з 01 вересня 2022 року по 30 вересня 2022 року, з 01 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2022 року, з 01 листопада 2022 року по 18 листопада 2022 року, з 24 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року, з 01 грудня 2022 року по 03 грудня 2022 року(за який, як установили суди, йому була виплачена спірна додаткова винагорода) та не порівняли цих обставин із обставинами, що мали місце в спірний у цій справі період.
У постанові від 05 грудня 2024 року у справі №200/1347/24 Верховний Суд наголошував, що відповідно до статей 2, 9 КАС України адміністративний суд зобов`язаний вжити визначені законом заходи для з`ясування всіх обставин у справі, зокрема щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Суд не вправі обмежуватися пасивним прийняттям та розглядом доказів, поданих сторонами, а зобов`язаний за власною ініціативою досліджувати важливі для прийняття рішення з правового спору фактичні обставини, залучати їх до провадження та визначати їх правдивість.
Тобто адміністративний суд, поряд із забезпеченням процесуальної рівності сторін у наданні доказів для доведення їх тверджень, зобов`язаний брати на себе ініціативу під час розгляду справи. Такий підхід включає обов`язок адміністративного суду здійснювати активні процесуальні дії для забезпечення повного та всебічного розгляду справи, керуючись встановленими процесуальним законом механізмами.
У вимірі обставин справи, з яких виник спір, суди попередніх інстанцій якраз і мали б з`ясувати: 1) які завдання/заходи і 2) де виконував/здійснював позивач упродовж спірного періоду, стосовно якого відповідач висловив заперечення наявності підстав для виплати збільшеної додаткової винагороди. Власне завданням суду в цій адміністративній справі є з`ясування того, а чи могло статися так, що відповідач з певних причин не зафіксував участі позивача у бойових діях та заходах у документах, які є підставою для виплати спірної винагороди.
Аналогічного правового висновку за подібних обставин Верховний Суд дійшов у постанові від 05 грудня 2024 року у справі № 160/23417/23.
Оскільки суди попередніх інстанцій не вжили усіх, визначених законом, заходів та не встановили усі фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи щодо наявності у позивача права на нарахування та виплату додаткової винагороди у підвищеному до 100 000,00 грн згідно з Постановою № 168 за період служби з 24 серпня 2022 року по 21 листопада 2022 року, з 23 листопада 2022 року по 18 грудня 2022 року, з 21 грудня 2022 року по 27 грудня 2022 року, з 12 січня 2023 року по 20 січня 2023 року, Суд уважає передчасними їхні висновки щодо відсутності підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог.
Щодо позовних вимог, пов`язаних із неподанням на розгляд комісії документів, необхідних для надання позивачу статусу учасника бойових дій, Суд зазначає таке.
У цій частині спору підставою для звернення до суду стала, на думку позивача, протиправна бездіяльність відповідача, яка полягала у неподанні на розгляд відповідної комісії довідки за формою згідно з додатком 6 до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413, а також інших документів, передбачених абзацом десятим або одинадцятим пункту 4 цього Порядку, необхідних для надання йому статусу учасника бойових дій.
Як спосіб захисту порушеного права позивач визначив зобов`язання відповідача подати зазначені документи на розгляд комісії. 
В подальшому позивач відмовився від зобов`язальної частини вимог.
Відмовляючи у задоволенні вимог про визнання бездіяльності відповідача протиправною суди виходили з того, на момент розгляду справи позивач уже реалізував право на отримання статусу учасника бойових дій, а саме по собі визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень без покладення на нього обов`язку вчинити певні дії не забезпечує ефективного захисту порушеного права та не відповідає завданню адміністративного судочинства.
Судами попередніх інстанцій установлено, що у квітні та листопаді 2023 року начальник штабу - перший заступник командира військової частини НОМЕР_1 склав щодо ОСОБА_1 довідки від 14 квітня 2023 року №556, від 17 листопада 2023 року №527/496 за формою, передбаченою додатком 6 до Порядку №413, про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Разом із тим командир військової частини НОМЕР_1 всупереч вимогам пункту 6 Порядку №413 не подавав зазначені документи на розгляд комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій з метою надання позивачу статусу учасника бойових дій.
Водночас у листопаді 2023 року позивач самостійно звернувся із відповідними документами для отримання статусу учасника бойових дій. За результатами їх розгляду комісія, утворена при ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ухвалила рішення про надання позивачу статусу учасника бойових дій, а у грудні 2023 року Управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 видало йому посвідчення учасника бойових серії НОМЕР_3 від 31 грудня 2023 року.
Отже, на момент ухвалення судових рішень право позивача на отримання статусу учасника бойових дій було реалізоване, а правові наслідки, на усунення яких був спрямований заявлений спосіб захисту, припинили своє існування.
Суд наголошує, що завданням адміністративного судочинства є ефективний захист порушених прав та інтересів особи. Відтак, судовий захист має бути реальним і здатним безпосередньо вплинути на правове становище позивача. Сама по собі формальна констатація протиправності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень за відсутності невідновленого порушеного права або необхідності у подальшому примусовому виконанні певних дій не відповідає завданню адміністративного судочинства та не має самостійного правового значення у спірних правовідносинах.
Ураховуючи зміст позовних вимог, характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що визнання протиправною бездіяльності відповідача у цій частині не є необхідним для ефективного поновлення прав позивача, оскільки обраний ним спосіб захисту мав на меті зобов`язати відповідача подати документи для отримання ним статусу учасника бойових дій, однак цього результату позивач уже досяг самостійно.
Оскільки позивач уже набув статусу учасника бойових дій, а обраний ним спосіб захисту був спрямований саме на досягнення цього результату, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами пунктів 1, 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу
Частиною четвертою статті 353 КАС України визначено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
З огляду на приписи статті 353 КАС України касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення судів попередніх інстанцій в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до пункту 1 Постанови № 168 за період з 24 серпня 2022 року по 21 листопада 2022 року, з 23 листопада 2022 року по 18 грудня 2022 року, з 21 грудня 2022 року по 27 грудня 2022 року, з 12 січня 2023 року по 20 січня 2023 року, в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії та зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії- скасуванню з направленням справи в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно взяти до уваги викладене в мотивувальній частині цієї постанови, установити наведені в ній обставини, що входять до предмета доказування у цій справі, надати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
В іншій частині, а саме щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у неподанні на розгляд комісії довідки за формою згідно з додатком 6 та документів, передбачених абзацом десятим або одинадцятим пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №413 від 20 серпня 2014 року, які є підставою для надання статусу учасника бойових дій підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зарвій Ігор Леонідович, задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року в частині відмовлених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24 серпня 2022 року по 21 листопада 2022 року, з 23 листопада 2022 року по 18 грудня 2022 року, з 21 грудня 2022 року по 27 грудня 2022 року, з 12 січня 2023 року по 20 січня 2023 року, в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24 серпня 2022 року по 21 листопада 2022 року, з 23 листопада 2022 року по 18 грудня 2022 року, з 21 грудня 2022 року по 27 грудня 2022 року, з 12 січня 2023 року по 20 січня 2023 року, в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії скасувати та направити в цій частині справу на новий розгляд до суду першої інстанції - Кіровоградського окружного адміністративного суду.
В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач А.Г. Загороднюк
судді Л.О. Єресько
В.М. Соколов