Справа № 638/21163/25
Провадження № 2/638/3568/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
14 травня 2026 року           м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Теслікової І.І.,
за участі секретаря судових засідань – Зубко А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Шевченківського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії,-
В С Т А Н О В И В :
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області суму переплати пенсії в розмірі 60000.00 грн та сплачений судовий збір.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку та отримував пенсію по інвалідності III групи з 06.04.2023, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" на підставі заяви від 06.02.2024 №402, доданих документів та виписки з акту огляду міжрайонної Слобідської медико-соціальної експертної комісії від 06.04.2023 до довідки серії 12 ААВ №699145.
На адресу головного управління надійшла довідка про невизнання особою з інвалідністю від 27.12.2024 №100, видана КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи», про скасування рішення міжрайонної Слобідської медико-соціальної експертної комісії від 06.04.2023 та не визнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю з 06.04.2023.
Рішенням відділу перерахунків пенсій №3 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10.03.2025 №204050009458 встановлено, що ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії по інвалідності, в зв?язку з чим припинено виплату пенсії та скасоване рішення про призначення пенсії по інвалідності загального захворювання від 16.02.2024 №204050009458 про призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з дати призначення пенсії - з 06.04.2023 відповідно до підпунктів 1,5 пункту 1 статті 49 Закону №1058-IV на підставі довідки Комунального закладу охорони здоров?я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров?я Харківської обласної державної адміністрації від 27.12.2024 №100 про скасування рішення міжрайонної Слобідської медико-соціальної експертної комісії від 06.04.2023 та не визнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю з 06.04.2023.
Листом від 27.03.2025 № 2000-0309-8/48345 ОСОБА_1 повідомлялося про те, що виплату пенсії призупинено у зв?язку зі скасуванням III групи інвалідності (довідка N?100 Комунального закладу охорони здоров?я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров?я Харківської обласної державно адміністрації про невизнання інвалідом ОСОБА_1 , з дати встановлення інвалідності - з 06.04.2023).
У зв`язку зі скасуванням довідки було зайво виплачено пенсію у розмірі 60000 грн за період з 06.04.2023 по 28.02.2025 та запропоновано внести зазначені кошти на рахунок Пенсійного фонду України як зайво виплачена пенсія.
Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 права на отримання пенсії по інвалідності не має. На момент звернення до суду кошти на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не надходили.
З урахуванням наведеного відповідачу ОСОБА_1 пенсія виплачена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області не внаслідок рахункової помилки з боку позивача, а внаслідок порушення відповідачем вимог, передбачених підпунктом 1, 5 пунктом 1 статті 49 Закону №1058 та на підставі довідки №100 Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації.
Ухвалою від 06 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань була повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. 
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов наступного.
Так, судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що, відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії до довідки серії 12ААВ № 699145 від 06.04.2023, виданої міжрайонною Слобідською медико-соціальною експертною комісією, ОСОБА_1 з 06.04.2023 встановлено ІІІ групу інвалідності, загальне захворінням, інвалідність встановлена до 01 травня 2025 року.
ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримував пенсію по інвалідності ІІІ групи з 06.04.2023, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ № 699145 від 06.04.2023, виданої міжрайонною Слобідською медико-соціальною експертною комісією.
Згідно з довідкою №100 виданої КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Харківської обласної адміністрації департаменту охорони здоров`я, ОСОБА_1 27.12.2024 заочно оглядався і за результатами не визнаний інвалідом з 06.04.2023, рішення Слобідського міжрайонного МСЕК скасовано.
Відповідно до рішення відділу перерахунків пенсій № 3 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 204050009458 від 10.03.2025, про призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до п.1 ч.1, ч,3 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ГV від 09.07.2003 р.(далі-Закон N? 1058) на підставі довідки КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» від 27.12.2024р. № 100 про невизнання особою з інвалідністю. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку та отримує з 06.04.2023 року пенсію по інвалідності 3 групи, призначену відповідно до Закону № 1058 на підставі заяви від 06.02.2024р. № 402, доданих документів та виписки з акту огляду Слобідської медико-соціальної експертної комісії від 06.04.2023р. до довідки 12ААВ № 699145. На адресу головного управління надійшла довідка № 100 від 27.12.2024 про скасування рішення міжрайонної Слобідської медико-соціальної експертної комісії від 06.04.2023 року та невизнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю з 06.04.2023 року. Органи Пенсійного фонду України згідно із ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п.1 ч.1, ч.3 ст. 49 Закону №1058, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості. Розмір та підстави для виплати пенсії у такому разі переглядаються до цього закону без урахування таких відомостей (даних). Враховуючи викладене, право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону N?1058 у ОСОБА_1 на підставі заяви від 06.02.2024 року № 402 та доданих документів - відсутнє. Рішення № 204050009458 від 16.02.2024р. про призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 скасувати з дати призначення пенсії - 06.04.2023 року.
27.03.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області на адресу ОСОБА_1 направлено лист № 200-0309-8/48345 щодо повернення надміру виплаченої пенсії в сумі 60000.00 грн за період з 01.04.2023 по 28.02.2025.
Перевіряючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За приписами ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В силу вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
За приписами ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні (ч. 1 ст.4 Закону № 1058).
Відповідно до ст.9 Закону №1058 в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За змістом ст.23 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров`я, внаслідок: а) трудового каліцтва або професійного захворювання; б) загального захворювання ( втому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства). Пенсії по інвалідності призначаються незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058 затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.
У розділі ІІ Порядку № 22-1 встановлено перелік документів, необхідних для призначення пенсії. Згідно із п. 2.2. до заяви про призначання пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 цього розділу, тобто документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків; документи про стаж; індивідуальні відомості про застраховану особу, додані органом, що призначає пенсію; відомості про місце проживання особи.
Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК (абзац 2 п. 2.2. Порядку № 22-1).
Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до ч.2 ст.35 Закону №1058-ІV у разі якщо особа не з`явилася для проведення оцінювання (повторного оцінювання) повсякденного функціонування особи у визначений для цього строк, виплата пенсії по інвалідності зупиняється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому мало бути проведено оцінювання (повторне оцінювання) повсякденного функціонування такої особи. Ч.3 ст.35 Закону №1058-ІV визначено, що у разі якщо строк оцінювання повсякденного функціонування особи пропущено особою з інвалідністю з поважних причин або у разі наступного визнання її особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності поновлюється з дня, з якого припинено виплату, до дня проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, але не більш як за три роки, якщо експертна команда з оцінювання повсякденного функціонування особи визнає її за цей період особою з інвалідністю.
Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до списання визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15 травня 2003 року № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014).
Зі змісту п. 3 цієї Постанови вбачається, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпаний і розширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» територіальні органи Пенсійного фонду України наділені правом своїми рішеннями припинити виплату пенсії у випадках, передбачених цим Законом.
Таким чином, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.
Згідно зіст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.
Зловживанням збоку пенсіонера в розумінні ч.1 ст. 103 Закону № 1788-ХІІ є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року у справі № 686/26486/14-а та постановах Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі № 340/644/15-а та від 21 лютого 2020 року у справі №173/424/17 (2-а/173/41/2017).
Отже, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити, що факт переплати пенсії, що враховуються при її обчисленні, відбувся у зв`язку із поданням пенсіонером завідомо недостовірних відомостей.
Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, суду слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.
Відповідно до правової позицієї Верховного Суду України висловленої у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.
Тобто, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц та постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц зазначено, що: «правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум».
Суд зазначає, що обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п. 1 ч. 1ст. 1215 ЦК України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.
У позовній заяві позивачем зазначено, що у зв`язку з надходженням до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області довідки КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Харківської обласної адміністрації департаменту охорони здоров`я довідки № 100, якою було скасовано рішення міжрайонної Слобідської медико-соціальної експертної комісії м. Харкова про визнання відповідача ОСОБА_1 з 06.04.2023 особою з інвалідністю ІІІ групи, рішенням від 10.03.2025 № 204050009458 відповідачу була припинена виплата пенсії, а рішення про її призначення скасовано з дати призначення пенсії, тобто з 06.04.2023. Розмір надміру виплаченої відповідачу пенсії за період з 06.04.2023 по 28.02.2025 склав 60000.00 грн.
Водночас, позивачем під час розгляду справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів подання відповідачем ОСОБА_1 до органів Пенсійного фонду України завідомо неправдивих документів, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживання з боку відповідача, або його недобросовісності.
В пункті 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова Верховного Суду від 05.02.2018 у справі № 556/1231/17).
Для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії мав достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону.
Про це йдеться і у висновку викладеному у постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №489/205/16-а та від 03.10.2019 у справі №487/3380/16-а.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1ст. 95 ЦПК України).
Згідно зіст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
За приписами ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом.
Відповідно до ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять відомостей, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що прийняття рішення про призначення пенсії та сам факт здійснення надміру виплаченої пенсії, здійснено внаслідок поведінки відповідача, яка б містила ознаки зловживань чи за своїм характером була недобросовісною, отже, виплачені пенсійні виплати поверненню не підлягають, відтак, і відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на результат вирішення спору та відмову в задоволенні позовних вимог, відповідно дост. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст.4,12,76-81,89,141,258-259,263-268,274,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
у х в а л и в :
У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії - відмовити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20-ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, місцезнаходження за адресою: майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, ЄДПРОУ 14099344.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 

Суддя     І.І. Теслікова