ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 року
м. Київ

справа № 757/14405/25
провадження № 61-559св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Калараша А. А.,
суддів Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Пророка В. В., Ситнік О. М.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Київбуддівелопмент», ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , поданою представником ОСОБА_4 , на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Остапчук Т. В., та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року, ухвалену колегією у складі суддів Левенця Б. Б., Євграфової Є. П., Саліхова В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

2. Мотивував тим, що 11 березня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, за умовами якого відповідачу передано у борг кошти на суму 52 451 154 грн, що на момент підписання еквівалентно 1 311 278,85 дол. США. Строк повернення позики сторони визначили 30 квітня 2024 року. Позичальник взяті на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти у встановлений договором строк не повернув, що і стало підставою для звернення з цим позовом. Оскільки позичальник прострочив виконання зобов`язання, то позивач вважав за необхідне нарахувати штрафні санкції відповідно до вимог закону.

3. З огляду на зазначене, позивач просив суд:
- стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 73 431 615,60 грн, що складається з заборгованості за договором позики у розмірі 52 451 154 грн та штрафних санкцій за десять місяців прострочення виконання зобов`язання у розмірі 20 980 461,60 грн;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 витрати зі сплати судового збору у розмірі 15 140 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 

4. Ухвалою від 17 квітня 2025 року Печерський районний суд міста Києва відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання.

5. У вересні 2025 року до суду звернулася ОСОБА_3 з позовом, в якому просила залучити її до участі у справі у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 11 березня 2024 року № 01-11/03/24 у сумі 41 140 727,60 грн, що складається з основної заборгованості у розмірі 25 085 809,50 грн та штрафних санкцій у розмірі 16 054 918,10 грн.

6. Ухвалою від 07 жовтня 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року, Печерський районний суд міста Києва відмовив у прийнятті позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 11 березня 2024 року № 01-11/03/24 та повернув позов особі, яка його подала.

7. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився Київський апеляційний суд, керувався тим, що предмет спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не підлягає розгляду в одному провадженні з позовними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

8. 13 січня 2025 року представник ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року, ухвалити нове судове рішення, яким прийняти до розгляду позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

9. Мотивує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, відмовивши у прийнятті заяви третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, оскільки не врахували того, що грошові кошти, отримані ОСОБА_2 за спірним договором позики, є спільним майном подружжя, отримані під час перебування ОСОБА_2 у шлюбі з ОСОБА_3 , після розірвання шлюбу не поділені між подружжям, а позовні вимоги ОСОБА_3 спрямовані на отримання нею як колишньою дружиною частини позичених коштів, на яку ОСОБА_3 вважає, що мала право як колишній член подружжя. Вважає, що поданий нею позов мав єдиний предмет спору з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, спільний суб`єктний склад з первісним позовом та його подання відбулося до закінчення підготовчого провадження у справі.

Доводи інших учасників справи

10. Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористалися.

Провадження у суді касаційної інстанції

11. Ухвалою від 23 лютого 2026 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження, витребував справу з суду першої інстанції.

12. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права (абзац другий частини другої статті 389 ЦПК України).
13. 25 березня 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

14. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 11 березня 2024 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_6 отримав у позику грошові кошти на суму 52 451 154 грн, що еквівалентно 1 311 278,85 дол. США, у строк до 30 квітня 2024 року.

15. 01 травня 2024 року та 13 березня 2025 року ОСОБА_5 надіслав ОСОБА_2 повідомлення - вимоги про повернення грошових коштів, отриманих за договором позики.

16. Ухвалою від 03 липня 2025 року Печерський районний суд міста Києва на підставі клопотання ОСОБА_2 залучив до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_3 .

17. 12 вересня 2025 року ОСОБА_3 подала до суду позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, які мотивувала тим, що грошові кошти були позичені за спірним договором під час перебування ОСОБА_2 у шлюбі з ОСОБА_3 , 24 жовтня 2024 року шлюб розірвано, питання щодо поділу грошових коштів колишнім подружжям не вирішувалося, а отже ОСОБА_3 має право на отримання 1/2 частини заборгованості за спірним договором позики. 

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд при ухваленні постанови

18. Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, керуючись такими міркуваннями.

19. Правове питання, порушене у касаційній скарзі, стосується законності ухвали суду першої інстанції, з якою погодився суд апеляційної інстанції, щодо відмови у прийнятті до розгляду заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. 

20. Порядок та умови вступу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, у справу врегульованого нормами статті 52 ЦПК України.

21. Відповідно до статті 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. Після вступу у справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням учасника справи розглядається спочатку.

22. За правилами статті 195 ЦПК України положення статей 193 і 194 цього Кодексу застосовуються до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження.

23. У частинах першій-третій статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

24. Згідно зі змістом частини третьої статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

25. У постанові від 20 березня 2019 року у справі № 910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватися. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

26. У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для спільного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів).

27. Аналіз частини другої статті 193 ЦПК України дає підстави для висновку, що суд позбавлений широкого розсуду щодо доцільності прийняття зустрічного позову; умовою цього є посилання у зустрічному позові на обставини, згідно з якими задоволення зустрічного позову матиме наслідком повну або часткову відмову у задоволенні первісного позову та виникнення позовів з одних правовідносин.

28. У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 908/1688/20 зазначено, що зустрічний позов може подаватися не лише для захисту проти первісного позову, а й бути самостійним засобом захисту проти відповідача, іноді зустрічний позов може бути спрямовано тільки до заліку первісної вимоги. Подання зустрічного позову надає можливість через спільний розгляд первісної і зустрічної вимоги повніше врахувати правові відносини сторін. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов`язаний з первісним.

29. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у такому: а) обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору; взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; б) вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; в) задоволення зустрічного позову може виключати повністю або частково задоволення первісного позову; подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом (постанова Верховного Суду від 26 грудня 2024 року у справі № 910/7248/24).

30. З огляду зазначене, а також на процесуальні особливості необхідною умовою набуття статусу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору є дотримання таких критеріїв як: 1) матеріально-правовий (наявність єдиного предмета спору); 2) суб`єктний (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам); 3) часовий (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження).

31. Тобто, право на пред`явлення позовної заяви третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, не є абсолютним, подаючи позовну заяву заявник повинен дотримуватися вимог ЦПК України щодо форми, змісту, строку подання, а також порядку її подання.

32. Такий висновок виклав Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2023 року у справі № 727/474/16.

33. Суди першої та апеляційної інстанції встановили, що предметом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є матеріально-правова вимога, яка полягає у зобов`язанні відповідача повернути суму грошових коштів, отриманих на підставі укладеного договору позики, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору позики. 

34. Тобто, предметом позову є сума грошових коштів у розмірі 73 431 615,60 грн, а підставою позовної вимоги про стягнення заборгованості визначено набуття і зберігання грошових коштів ОСОБА_2 за рахунок коштів ОСОБА_1 , за відсутності достатньої на те правової підстави.

35. Предметом позову ОСОБА_3 є сума грошових коштів, отриманих на підставі того самого договору позики, який є підставою позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Підставою позову ОСОБА_3 зазначила факт отримання грошових коштів  ОСОБА_2 під час перебування з нею у шлюбі, а отже на всю суму позичених грошових коштів розповсюджується презумпція спільного сумісного майна подружжя, а вона як інший член подружжя має право на отримання 1/2 частки спірної суми грошових коштів.

36. З огляду на зазначене, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що згідно з матеріально-правовим критерієм предмет спору є єдиним, а отже позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 підлягав розгляду спільно з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

37. Колегія суддів наголошує, що на стадії прийняття до розгляду позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, суд неуповноважений надавати оцінку доведеності підстав позову ОСОБА_3 , чи належить до спільного сумісного майна подружжя спірна сума грошових коштів. Для встановлення факту наявності єдиного предмета спору достатніми є підстави пред`явлення позову третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору.

38. Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів касаційної скарги та про безпідставність відмови судом першої інстанції, з висновком якого погодився Київський апеляційний суд, у прийнятті позову третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики до розгляду спільно з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

39. Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

40. З огляду на вказане колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів касаційної скарги стосовно порушення судом першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, норм процесуального права, а отже оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Щодо судових витрат

41. Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

42. Оскільки Верховний Суд за результатами касаційного перегляду не ухвалював остаточне судове рішення по суті спору, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. А. Калараш

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Пророк

О. М. Ситнік