Головуючий І інстанції: Л.М. Петрова

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 р. 	Справа № 440/15807/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Катунова В.В. , Мінаєвої К.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2026, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 26.02.26 по справі № 440/15807/25
за позовом Головного управління ДПС у Полтавській області 
до  ОСОБА_1   
про стягнення коштів з рахунків платника податків за податковим боргом,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Головне управління ДПС у Полтавській області звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 26996,11 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на несплату відповідачем в строки, визначені податковим законодавством, узгоджених податкових зобов`язань.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2026 адміністративний позов Головного управління ДПС у Полтавській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів з рахунків платника податків за податковим боргом задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 26996,11 грн. на p/p UA668999980334149815000016610, код бюджетної класифікації платежу 18010900, одержувач ГУК у Полт.обл/тг м.Лохвиця/18010900, код отримувача (ЄДРПОУ)-37959255, банк отримувача - Казначейство України.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 22 лютого 2022 року у цивільній справі №538/1022/20, було прийняте рішення, яким суд задовольнив позовні вимоги Миргородської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації, Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області, Лохвицької міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про розірвання договорів оренди водного об`єкту та земельної ділянки, повернення земельної ділянки під водним об`єктом та водного об`єкту, стягнення заборгованості за договорами оренди.
Суд розірвав договір оренди земельної ділянки, що укладений 05.07.2010 року між Лохвицькою районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 22,6 га, що розташована на території Лохвицької міської ради Миргородського району (колишньої Яхниківської сільської ради Лохвицького району) Полтавської області. А також договір оренди водного об`єкту, що укладений 12.10.2012 року між Лохвицькою районною державною адміністрацією та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 щодо водного об`єкту ставка загальнодержавного значення площею водного дзеркала 21,26га, що розташований на території Лохвицької міської ради Миргородського району (колишньої Яхниківської сільської ради Лохвицького району) Полтавської області.
Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
Крім того, в ОСОБА_1 є можливість відслідковувати стан його розрахунків з бюджетами та цільовими фондами (в тому числі щодо розміру податкового боргу та періодів його виникнення) шляхом перегляду в режимі реального часу даних інтегрованих карток платника податків в «Електронному кабінеті платника», який розміщений на офіційному сайті ДПС України.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Полтавській області.
Контролюючим органом ОСОБА_1 нараховано податкове зобов`язання з рендної плати з фізичних осіб згідно податкових повідомлень-рішень:
- від 25.05.2021 форми «Ф» №7196735-2407-1607, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 9004,14 грн (з урахуванням часткової сплати, сума, яка заявляється до стягнення становить 8987,83 грн) термін сплати 09.08.2021 року (податкове повідомлення-рішення направлене за адресою реєстрації відповідача та отримано особисто 10.06.2021)
- від 27.04.2022 форми «Ф» № 648540-2407-1607, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 9004,14 грн термін сплати 01.08.2022; (податкове повідомлення-рішення направлене за адресою реєстрації відповідача та отримано особисто 02.06.2022)
- від 31.03.2023 форми «Ф» №368809-2410-1607, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 9004,14 грн термін сплати 19.06.2023. (податкове повідомлення-рішення направлене за адресою реєстрації відповідача та повернуто з відміткою поштового зв`язку «адресат відмовився»)
Вказані податкові повідомлення рішення у адміністративному чи судовому порядку не оскаржувались.
Загальний розмір податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб, заявлений до стягнення (відповідно до інтегрованих карток особових рахунків платника податків) складає 26996,11 гривень.
Посилаючись на несплату відповідачем податкового зобов`язання у строки, визначені Податковим кодексом України, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення податкового боргу.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки наявність у відповідача податкового боргу підтверджено матеріалами справи у їх сукупності та відповідачем не спростовано, отже позовні вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області є правомірними та обгрунтованими.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):
- грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1);
- податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1);
- пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки (підпункт 14.1.162 пункту 14.1);
- податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1).
Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання в установлений законом строк. У свою чергу, невиконання обов`язку щодо сплати узгодженого податкового зобов`язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків, процедура стягнення якого визначається законом.
Стягненню несплачених у зазначені вище строки грошових зобов`язань передує певна процедура, визначена Податковим кодексом України.
Відповідно до п. 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 статті 59 ПК України).
Відповідно до п. 59.3 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Приписами п. 59.5 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Зміст вказаних правових норм свідчить, що законодавець встановлює певні процедури, яких має дотриматись контролюючий орган до звернення до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу - направлення платнику податків податкового повідомлення-рішення (у випадку донарахування податкового зобов`язання контролюючим органом), узгодження суми податкового зобов`язання; направлення податкових вимог.
При цьому, момент узгодження суми податкового зобов`язання законодавець пов`язує, зокрема, з отриманням платником податків податкового повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобов`язання, за винятком випадків оскарження такого податкового повідомлення-рішення.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що контролюючим органом Кулаківському Р.Л. нараховано податкове зобов`язання з рендної плати з фізичних осіб згідно податкових повідомлень-рішень:
- від 25.05.2021 форми «Ф» №7196735-2407-1607, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 9004,14 грн. (з урахуванням часткової сплати, сума, яка заявляється до стягнення становить 8987,83 грн.) термін сплати 09.08.2021 року (податкове повідомлення-рішення направлене за адресою реєстрації відповідача та отримано особисто 10.06.2021)
- від 27.04.2022 форми «Ф» № 648540-2407-1607, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 9004,14 грн термін сплати 01.08.2022; (податкове повідомлення-рішення направлене за адресою реєстрації відповідача та отримано особисто 02.06.2022)
- від 31.03.2023 форми «Ф» №368809-2410-1607, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 9004,14 грн термін сплати 19.06.2023 (податкове повідомлення-рішення направлене за адресою реєстрації відповідача та повернуто з відміткою поштового зв`язку «адресат відмовився»)
Вказані податкові повідомлення рішення у адміністративному чи судовому порядку не оскаржувались.
Згідно з п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Пунктом 42.2 ст. 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Відповідно до п. 42.5 ст. 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за № 124/28254 (в редакції, що діяла на час надіслання спірних податкових повідомлень-рішень), якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
З наведених норм вбачається, що надіслане контролюючим органом податкове повідомлення-рішення від 31.03.2023 форми «Ф» №368809-2410-1607 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що при направленні на адресу реєстрації відповідача податкових повідомлень-рішень позивачем дотримано п. 42.2 ст.42 ПК України.
В свою чергу, добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 24.09.2019 у справі № 825/1109/16 та від 09.10.2018 у справі 820/1864/17.
Крім того, судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 810/3116/18 зазначено, що відповідно до п. 42.2. ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Судом також зазначено, що постійне неотримання поштової кореспонденції, яка направляється контролюючим органом на адресу платника податків є зловживанням останнім правом платника податків бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.
Враховуючи, що податкове повідомлення-рішення від 31.03.2023 форми «Ф» №368809-2410-1607 направлене податковим органом за адресою реєстрації відповідача, проте повернуте з відміткою поштового зв`язку «адресат відмовився», останній слід вважати врученими ОСОБА_1 у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення.
Крім того, колегією суддів встановлено, що податкові зобов`язання з рендної плати з фізичних осіб згідно податкових повідомлень-рішень:
- від 25.05.2021 форми «Ф» №7196735-2407-1607, направлене за адресою реєстрації відповідача та отримано особисто 10.06.2021;
- від 27.04.2022 форми «Ф» № 648540-2407-1607, направлене за адресою реєстрації відповідача та отримано особисто 02.06.2022.
Отже, вказані рішення контролюючого органу вважаються належним чином врученими відповідачеві та узгодженими у встановленому ПК України порядку.
Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків..
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Матеріалами справи також підтверджено, що на виконання вимог ст. 59 ПК України, відповідачу сформовано податкову вимогу форми «Ф» від 08.07.2020 року № 91446-52/17, яка направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача та отримана особисто 16.07.2020 року.
Податкова вимога у адміністративному чи судовому порядку також не оскаржувалась, податковий борг за вимогою не переривався.
Вказане дає підстави для висновку про відсутність порушень суб`єктом владних повноважень процедури направлення податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування фінансових санкції та податкової вимоги за адресою відповідача, крім того саме цю адресу зазначає скаржник при поданні апеляційної скарги.
Отже, загальна сума узгодженого податкового боргу позивача складає 26996,11 грн, що підтверджується даними облікової картки платника податків - відповідача.
Під час апеляційного розгляду справи апелянт не надав доказів сплати податкового боргу, оскарження податкових повідомлень-рішень в адміністративному та/або судовому порядку.
Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 22.02.2022 у справі № 440/15807/25, колегія суддів зазначає таке.
Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.
У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
Колегія суддів наголошує, що в межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковим повідомленням - рішенням. Правомірність та правильність такого нарахування має здійснюватися судом також у провадженні саме за позовом платника податків про оскарження податкових повідомлень-рішень, або у межах справи про стягнення податкового боргу, де заявлено зустрічний позов.
Колегія суддів звертає увагу, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог.
Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.
Досліджуючи обставини щодо наявності податкового боргу, суди мають врахувати наявні в матеріалах справи докази: прийняття та направлення контролюючим органом на адресу відповідача податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, дані інтегрованої картки платника податку, довідку податкового органу про наявність податкового боргу, детальний розрахунок суми податкового боргу, що підлягає стягненню у судовому порядку.
Наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності свідчать про наявність податкового боргу в сумі 26996,11 грн та дотримання контролюючим органом порядку направлення та вручення актів індивідуальної дії. Докази оскарження податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги в адміністративному чи судовому порядку суду не надані.
Пунктами 95.1 та 95.2 статті 95 ПК України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 26996,11 грн.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задоаольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2026 по справі № 440/15807/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2026 по справі № 440/15807/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов   К.В. Мінаєва