Справа № 473/1777/26

РІШЕННЯ
іменем України

"08" червня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В., 
за участю: секретаря судового засідання Москаленко С.Л., представника позивача Бурлакова М.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною та її скасування, 

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною та її скасування, вказуючи на те, що 05 квітня 2026 року інспектор СРПП Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Ніколайчук О.В. винесла відносно нього постанову серії ЕНА №6969851, якою встановлено, що 05 квітня 2026 року близько 09 год. 08 хв. у м. Вознесенську по вул. Кібрика, неподалік будинку №16, ОСОБА_1 керував електромопедом «GooBat» без посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1-а ПДР України, тим самим скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП; не мав при собі захисного мотошолому, чим порушив п. 15-г ПДР України, тим самим скоїв правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП; здійснив зупинку на тротуарі, чим порушив п. 15.4 ПДР України, тим самим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП; під час виконання маневру зупинки не увімкнув правий покажчик повороту, чим порушив п. 9.2 ПДР України, тим самим скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. 
Згідно постанови справи про правопорушення на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП були об`єднані в одне провадження, ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні інкримінованих йому правопорушень та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400 грн. 
Проте ОСОБА_1 просив визнати постанову від 05 квітня 2026 року протиправною та скасувати, вказуючи на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки він керував електровелосипедом «Forte Fly» з потужністю електродвигуна в 0,6 кВт, який не відноситься до механічних транспортних засобів, а тому не потребує державної реєстрації та отримання водієм посвідчення окремої категорії. Також інспектором у постанові належним чином не обґрунтовано та не доведено інших правопорушень. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейська не прийняла до уваги вказаних обставин, не встановила необхідних для розгляду обставин справи (зокрема категорії, марки, технічних характеристик транспортного засобу), не зібрала необхідних доказів жодного з інкримінованих позивачу правопорушень та не перевірила наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, що має своїм наслідком скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення.
Ухвалою суду від 16 квітня 2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. 
Ухвалою суду від 29 квітня 2026 року замінено первісного відповідача у справі - Управління патрульної поліції в Миколаївській області на належного - Головне управління Національної поліції в Миколаївській області.
11 травня 2026 року від представниці відповідача – ГУНП в Миколаївській області Нофенко М.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила залишити позов без задоволення, вказуючи на те, що провадження в адміністративній справі було здійснене, а оскаржувана постанова була винесена у повній відповідності з вимогами закону: за наявності причин для зупинки позивача працівниками поліції (введення на території України воєнного стану), а також повноважною посадовою особою; за керування позивачем електромопедом (який відноситься до електричного транспортного засобу) без посвідчення водія відповідної категорії та без захисного шолому, здійснення зупинки на тротуарі без увімкнення покажчика повороту під час маневру зупинки; за наслідками всебічного, повного та об?єктивного дослідження всіх обставин справи; на підставі здобутих поліцейською належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушень та наявності в його діях вини (відеозаписів обставин порушення), а також належною оцінкою здобутих доказів за своїм внутрішнім переконанням; з дотриманням під час здійснення адміністративного провадження усіх процесуальних норм, без порушення права позивача на захист та без допущення інших фундаментальних порушень.
12 травня 2026 року від представника позивача Бурлакова М.О. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Однак у цій частині суд зауважує, що згідно ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив). Таким чином, у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності закон не надає стороні позивача право на надання відповіді на відзив на позовну заяву. Кодекс адміністративного судочинства України встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах (ст. 1 КАС України), а тому учасники справи повинні діяти в чіткій відповідності до його положень. За такого, суд оцінює поданий представником позивача Бурлаковим М.О. документ виключно в якості додаткових письмових пояснень по суті справи.
В судовому засіданні, яке проводилося без участі позивача ОСОБА_1 , його представник Бурлаков М.О. позовні вимоги підтримав у повному обсязі. При цьому вказував, що провадження в адміністративній справі було здійснене, а оскаржувана постанова була винесена з грубими порушеннями вимог закону: за відсутності причин для зупинки позивача працівниками поліції (введення на території України воєнного стану до таких підстав не належить) та з порушенням права позивача на захист, яке належить до грубих (фундаментальних) порушень. Водночас, інспектор під час здійснення провадження у справі не зібрала жодних доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, викладених в оскаржуваній постанові. Зокрема, на підтвердження таких обставин відповідач надав суду лише відеозапис, який не може бути прийнятий у якості доказу, оскільки не був зазначений в якості доказу в оскаржуваній постанові (у якій також не зазначено даних технічного засобу, за допомогою якого проводилася відеозйомка) та не містить належної інформації, яка б підтвердила викладені в постанові обставини (зокрема не містить аудіодоріжку, без якої неможливо належним чином встановити обставини події, надані позивачем пояснення, інші обставини здійснення провадження в адміністративній справі). В іншій частині надав пояснення, аналогічні викладеним в позові.
Представниця відповідача – ГУНП в Миколаївській області Нофенко М.В. в судове засідання не з`явилася, проте у відзиві на позов клопотала про розгляд справи без її участі.
Суд з урахуванням вимог ч.ч. 1, 3 ст. 205, ч. 3 ст. 268 КАС України вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі позивача та представниці відповідача, оскільки матеріали містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору. 
Заслухавши пояснення представника позивача Бурлакова М.О., дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного.
Суд встановив, що 05 квітня 2026 року інспектор СРПП Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Ніколайчук О.В. винесла відносно позивача постанову серії ЕНА №6969851, якою встановлено, що 05 квітня 2026 року близько 09 год. 08 хв. у м. Вознесенську по вул. Кібрика, неподалік будинку №16, ОСОБА_1 керував електромопедом «GooBat» без посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1-а ПДР України, тим самим скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП; не мав при собі захисного мотошолому, чим порушив п. 15-г ПДР України, тим самим скоїв правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП; здійснив зупинку на тротуарі, чим порушив п. 15.4 ПДР України, тим самим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП; під час виконання маневру зупинки не увімкнув правий покажчик повороту, чим порушив п. 9.2 ПДР України, тим самим скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. 
Згідно постанови справи про правопорушення на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП були об`єднані в одне провадження, ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні інкримінованих йому правопорушень та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400 грн. 
Окремого фіксування обставин події в протоколі про адміністративне правопорушення інспектор поліції не здійснювала, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 254, ч.ч. 2-5 ст. 258 КУпАП, п. 4 розділу І «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395.
Аналізуючи вимоги та заперечення представників сторін, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 2.1-а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За визначеннями, наведеними у п. 1.10 ПДР України:
- транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей та (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів;
- механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт;
- мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Відповідно до п. 2.13 ПДР України, п.п. 2, 3 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року №340 (в чинній на час події редакції) особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.
Транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії:
А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт;
А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;
В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;
В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми;
С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів);
С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів);
D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16;
D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16;
ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D, яким водій має право керувати, але який не належить до зазначених категорій составів транспортних засобів;
Т - трамваї та тролейбуси.
Отже, двоколісний транспортний засіб, обладнаний електродвигуном потужністю менше 3 кВт (зокрема електровелосипед), хоч і не є механічним, однак за своїми технічними характеристиками прирівнюється до мопеду.
При цьому, водіями (відповідно до п. 1.10 ПДР України) вважаються не лише особи, які керують механічними транспортними засобами, тобто тими, які обладнані електродвигуном потужністю понад 3 кВт, а й тими транспортними засобами, які не перевищують таких параметрів потужності.
З огляду на викладене, водії вказаних транспортних засобів потребують отримання посвідчення категорії «А1». Доводи представника позивача Бурлакова М.О. про протилежне не можуть бути прийняті судом до уваги.
Відповідно до п. 2.3-г ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.
Згідно ч. 5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Натомість, як вбачається з оскаржуваної постанови, інспектор у цій частині зазначила про невиконання (порушення) ОСОБА_1 неіснуючого п. 15-г ПДР України (такий пункт відсутній у Правилах дорожнього руху України).
Відповідно до п. 15.9 ПДР України зупинка забороняється: на залізничних переїздах;  на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил); на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють; у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився; у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки; ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.
Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Натомість, як вбачається з оскаржуваної постанови, інспектор у цій частині зазначила про невиконання (порушення) ОСОБА_1 п. 15.4 ПДР України, який регулює питання розміщення транспортних засобів під час зупинки та стоянки на проїзній частині, та не містить положень про заборону зупинки транспортного засобу на тротуарі.
Відповідно до п. 9.2 ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед початком руху і зупинкою; перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Лише за наявності усіх елементів складу адміністративного правопорушення (суб`єкт, суб`єктивна сторона, об`єкт, об`єктивна сторона) в сукупності особа підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.
Факт порушення водієм Правил дорожнього руху України фіксується відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та повинен бути достатньо обґрунтованим належними та допустимими доказами, які б усували будь-які сумніви щодо наявності такого порушення.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
На підтвердження наявності факту та обставин правопорушень відповідачем надано суду відеозапис (відеофайли) обставин події та порядку здійснення провадження в адміністративній справі. 
Інших доказів на підтвердження цього факту відповідачем не надано, а матеріали справи не містять.
Однак вказаний відеозапис не відображений в якості окремого доказу правопорушень в оскаржуваній постанові. 
При цьому, відеозапис не містить належної інформації, яка б підтвердила викладені в постанові обставини (зокрема у досліджених відеофайлах міститься лише візуальне зображення, яким зафіксовано не усі правопорушення, а лише порушення правил зупинки та користування мотошоломом, також відсутня аудіодоріжка, без якої неможливо належним чином встановити та оцінити обставини події, надані позивачем пояснення, інші обставини здійснення провадження в адміністративній справі).
Також оскаржувана постанова в порушення вимог ч. 3 ст. 283 КУпАП не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис.
А відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17, від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17, від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а, у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис обставин порушення (зокрема марку, модель, серійний номер пристрою), такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Наданий в такому разі відеозапис визнається недопустимим доказом, оскільки він отриманий із порушенням встановленої законом процедури оформлення матеріалів.
Таким чином, суд не приймає до уваги наданий відповідачем доказ, як недопустимий та такий, що не підтверджує викладених в оскаржуваній постанові обставин.
Також суд констатує, що інспектор не встановила усіх необхідних для розгляду справи обставин та не зафіксувала їх в оскаржуваній постанові, зокрема даних щодо транспортного засобу, яким вчинено порушення (марка, модель тощо). Однак постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити інформацію про транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак) (ч. 3 ст. 283 КУпАП).
Зокрема, з оскаржуваної постанови вбачається, що інспектор поліції ідентифікувала транспортний засіб позивача як електромопед марки «GooBat». Натомість, з наявної в матеріалах справи копії товарного чеку (а.с. 9) вбачається, що належний позивачу транспортний засіб є електровелосипедом потужністю 600 Ват.
Інші процесуальні порушення під час здійснення провадження в адміністративній справі, на які звертав увагу представник позивача, не знайшли свого підтвердження та не є самостійними підставами для скасування оскаржуваної постанови.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте відповідачем належним чином (належними та допустимим доказами) не доведено факт скоєння позивачем зазначених в оскаржуваній постанові правопорушень (які оспорюються ОСОБА_1 ), зміст оскаржуваної постанови не відповідає вимогам закону, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення від 05 квітня 2026 року відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України підлягає визнанню протиправною та скасуванню, а провадження у справі – закриттю у зв?язку відсутністю події та складу адміністративних правопорушень.
В силу вимог ст. 139 КАС України з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 8-10, 77, 139, 241-246, 250, 271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною та її скасування — задовольнити повністю.

Постанову серії ЕНА №6969851 від 05 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 122 КУпАП визнати протиправною та скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення – закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (код ЄДРПОУ 40108735) за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. 

Суддя: О.В. Вуїв