154/1251/26 
3/154/523/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року Володимирський міський суд Волинської області у складі:
головуючого — судді Лутая А.М.,
за участю: секретаря судового засідання — Бойко К.В., 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності —
ОСОБА_1 ,
захисника — Струць Т.І. ( в режимі відеоконференції), 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Володимирського РВП ГУНП у Волинській області про притягнення  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ

19 березня 2026 року о 08:57 в с. Воля-Свійчивська, Володимирського району Волинської області, по вул. Центральній, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «AUDI 100», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, у порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відмовився, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не визнав та пояснив, що 19.03.2026, приблизно о 08:57, він дійсно керував автомобілем марки «AUDI 100», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Центральній в с. Воля-Свійчівська, оскільки відвозив дітей до дитячого садка. Під час руху його транспортний засіб був зупинений працівниками поліції.
Зі слів ОСОБА_1 , під час спілкування поліцейські повідомили йому про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, зокрема почервоніння обличчя та запаху алкоголю з порожнини рота. На це він пояснив, що перебував після нічної зміни та алкогольних напоїв не вживав.
Також ОСОБА_1 зазначив, що один із працівників поліції, відвівши його у бік, запросив до службового автомобіля та запропонував на відеокамеру повідомити про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, запевнивши, що жодних негативних наслідків така відмова для нього не матиме. За його словами, він погодився це зробити, оскільки поспішав відвезти дітей до дитячого садка. При цьому ОСОБА_1 наголосив, що відмовлявся виключно від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, тоді як від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу він не відмовлявся. Після цього поліцейські склали відносно нього протокол та поїхали, а він відвіз дітей і повернувся додому де й побачив, що стосовно нього складений протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.
Захисник Струць Т.І. в судовому засіданні просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Зазначила, що 19.03.2026 о 08:57 поліцейський зупинив транспортний засіб по вул. Центральній у м. Свічівська (с. Воля), однак чіткої підстави зупинки не назвав. Жодного порушення Правил дорожнього руху з боку ОСОБА_1 зафіксовано не було ані на відеозапис, ані в протоколі. Протокол не містить опису конкретного порушення ПДР, яке стало підставою для зупинки – відразу зазначено відмову від огляду. Відсутність законної підстави для зупинки транспортного засобу, на думку захисника, робить всі наступні дії поліцейського юридично нікчемними, а всі складені процесуальні документи – такими, що не можуть бути належними та допустимими доказами у справі. 
Крім того зазначила, що у протоколі вказано, що у гр. ОСОБА_2 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та порушення координації рухів, однак жодної з вказаних ознак у нього не було. У справі відсутні будь-які докази фактичної наявності зазначених ознак: свідки не залучались, а змісту відеозапису сторона захисту не бачила. Таким чином, зазначені в протоколі ознаки сп`яніння є лише суб`єктивним твердженням поліцейського, не підкріпленим жодним допустимим доказом. 
Відповідно до п. 1 розділу II Інструкції та ч. 2 ст. 266 КУпАП, за наявності ознак алкогольного сп`яніння поліцейський зобов`язаний провести огляд безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу (газоаналізатора). Відповідно до п. 5 розділу II Інструкції, перед початком огляду поліцейський зобов`язаний: поінформувати особу про порядок застосування засобу; на вимогу особи надати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку. Проте, жодна з цих обов`язкових дій виконана не була: газоаналізатор (драгер) ОСОБА_1 не пропонувався взагалі; сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку не демонструвалися; процедура огляду не роз`яснювалась; роздруківка результатів не надавалась. Фактично поліцейський одразу запропонував проїхати до медичного закладу, оминувши обов`язковий перший етап – огляд на місці спеціальним технічним засобом. Пропуск обов`язкового першого етапу (огляд на місці зупинки) позбавляє підстав для направлення до медзакладу та робить протокол про «відмову від огляду» передчасним. Особа може відмовитись від огляду лише після того, як їй у встановленому порядку було запропоновано пройти огляд з дотриманням усіх процесуальних вимог. 
Також захисник просила врахувати ті обставини, що на момент зупинки о 08:57 ОСОБА_1 перевозив дітей до школи. Відмова від огляду була зумовлена об`єктивною необхідністю доставки неповнолітніх дітей до навчального закладу вчасно. Залишити дітей у транспортному засобі або на вулиці без нагляду з метою проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я було неприйнятним. Вказані обставини можуть свідчити про наявність стану крайньої необхідності (ст. 18 КУпАП). 
Відповідно до матеріалів справи, поліцейський не роз`яснив ОСОБА_1 правових наслідків відмови від проходження огляду у медичному закладі, зокрема, що така відмова прирівнюється до керування в стані сп`яніння і тягне за собою адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. У протоколі відсутнє підтвердження того, що такі роз`яснення були надані. Відсутність роз`яснення прав та наслідків є суттєвим порушенням права на захист. ОСОБА_1 добровільно підписав розписку про зобов`язання не керувати транспортним засобом до повного витвереження та передачу керування іншому водієві (датована 19.03.2026). Цей факт свідчить про його свідому та відповідальну поведінку і про відсутність умислу продовжувати керування у стані сп`яніння. Транспортний засіб передав іншій особі. Ця обставина є важливою для оцінки суспільної небезпеки його діяння і може бути підставою для застосування ст. 22 КУпАП (малозначність правопорушення). 
У цій справі: ознаки сп`яніння зафіксовані виключно в протоколі без жодного підтверджуючого доказу; огляд на місці не проводився; свідки не залучались; відеозапис не долучений; пояснення особи відсутні. Сукупність цих обставин не дозволяє стверджувати, що вина доведена поза розумним сумнівом. Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви тлумачаться на користь особи.  
Вислухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Струць Т.І., вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, відповідно до п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
На вимогу поліцейського водій повинен пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п.2.5 Правил Дорожнього руху).
Диспозиція ч.1 ст. 130 КУпАП, за якою стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок огляду особи, яка керує транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, врегульовано ст.266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735.
Так, відповідно до статті 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. 
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п.3 розділу І Інструкції).
Відповідно до п.п. 6, 7 розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:
- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність);
- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно зі ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами. 
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. 
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Попри те, що ОСОБА_1 не визнав себе винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд вважає, що його вина повністю встановлена сукупністю наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 618659, складеним 19.03.2026 інспектором Володимирського РВП ГУНП у Волинській області Марчуком О.М., яким стверджується, що 19 березня 2026 року о 08:57 в с. Воля-Свійчивська, Володимирського району Волинської області, по вул. Центральній, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «AUDI 100», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, у порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відмовився. Вказаний протокол підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень.
Допитаний в судовому засіданні інспектор Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 повністю підтвердив обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. Зазначив, що причину зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 він точно не пам`ятає. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі. При цьому, ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, а також наслідки відмови від проходження огляду, проте останній відмовився проходити такий огляд;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.03.2026 та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, якими також стверджується, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я. У вказаних направленні та Акті зазначено, що в ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя. Акт огляду також підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень;
- відеозаписами з нагрудних камер поліцейських та відеореєстратора, які містяться на CD-R диску, на яких зафіксовано факт зупинки поліцейськими 19.03.2026 автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та факт відмови ОСОБА_1 від пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я, а також процедура оформлення стосовно нього адміністративного матеріалу. 
Твердження захисника про те, що зазначені відеозаписи є недопустимими доказами у зв`язку з відсутністю їх безперервності, суд відхиляє як безпідставні, оскільки вони містять повну фіксацію обставин, що підлягають з`ясуванню у справі, та відображають фактичні обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Отже, об`єктивних підстав ставити під сумнів досліджені докази, у суду не має, а тому суд приймає їх за основу при ухваленні рішення по справі.
З урахуванням наведеного, оцінивши кожний із зазначених доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, дослідивши всебічно, повно та неупереджено всі обставини справи про адміністративне правопорушення, суд вважає встановленим, що ОСОБА_1 , як особа, яка керувала транспортним засобом, всупереч п.2.5 Правил дорожнього руху України відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.
Суд критично оцінює наведені ОСОБА_1 пояснення та вважає їх такими, що спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності, з огляду на таке.
Так, твердження ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а відмовився виключно від проходження такого огляду в закладі охорони здоров`я, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду та спростовується сукупністю досліджених доказів.
Зокрема, відповідно до Акта огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду саме на місці зупинки транспортного засобу, що засвідчено його власноручним підписом. Будь-яких зауважень щодо змісту акта, незгоди з викладеними в ньому обставинами чи заперечень стосовно фіксації факту відмови ним не внесено.
Крім того, зазначені обставини узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, які в сукупності є взаємопов`язаними, послідовними та достатніми для висновку про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння саме на місці зупинки транспортного засобу. 
Не знайшли свого підтвердження і доводи ОСОБА_1 про те, що працівник поліції нібито запропонував йому повідомити на відеокамеру про відмову від проходження огляду, запевнивши у відсутності будь-яких негативних наслідків такої відмови. Жодних об`єктивних доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надано, а досліджений відеозапис не містить відомостей, які б свідчили про вчинення працівниками поліції будь-якого психологічного тиску, введення ОСОБА_1 в оману або схиляння його до відмови від проходження огляду.
Сам по собі факт поспіху ОСОБА_1 , пов`язаний із необхідністю відвезти дітей до дитячого садка, не звільняв його від обов`язку виконати законну вимогу працівників поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння та не може бути підставою для виправдання відмови від такого огляду.
Щодо доводів захисника про неправомірність зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Аналіз положень Правил дорожнього руху України дає підстави для висновку, що незгода водія із законністю чи обґрунтованістю зупинки транспортного засобу, так само як і його необізнаність щодо причин такої зупинки, сама по собі не звільняє його від обов`язку виконати законну вимогу поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння.
Правомірність або неправомірність зупинки транспортного засобу є самостійним питанням правової оцінки та не перебуває у причинному зв`язку з виконанням водієм обов`язку, передбаченого пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України.
При цьому керування транспортним засобом особою, щодо якої у поліцейського виникли достатні підстави вважати, що вона перебуває у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, становить потенційну загрозу безпеці дорожнього руху та може спричинити тяжкі наслідки.
Отже, доводи захисника про те, що нібито неправомірність зупинки транспортного засобу звільняла водія від обов`язку пройти огляд на стан сп`яніння, є безпідставними, оскільки незгода водія з причинами зупинки не впливає на обов`язок виконати законну вимогу поліцейського щодо проходження такого огляду.
Крім того, суд вважає неспроможними доводи захисника щодо відсутності в ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння з таких підстав.
Як було зазначено вище, відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року № 1413/27858 (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п.3 Розділу І Інструкції).
Системний аналіз вказаних приписів свідчить про те, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України є особою, яка в силу закону, наділена повноваженнями щодо самостійного прийняття рішення про наявність чи відсутність у водія ознак алкогольного сп`яніння, визначених у п. 3 Розділу І Інструкції.
Так, у вказаних вище Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння та направленні поліцейським зафіксовано наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння – запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя. 
Отже, слід констатувати, що передбаченими п. 3 розділу І Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння, які стали підставою для проведення огляду ОСОБА_1 – є запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння шкіри його обличчя.
З урахуванням наведеного, вказані вище доводи захисника суд розцінює як спосіб захисту направлений на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. 
При вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинене адміністративне правопорушення суд керується таким.
Згідно ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Призначаючи ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки, наслідки вчиненого правопорушення, дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, та вважає доцільним накласти на нього безальтернативне адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцяти тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, яке, за своїм видом і мірою є справедливим, необхідним і достатнім для його виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 7, 130, 245, 266, 280 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати  ОСОБА_1  винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Роз`яснити, що згідно зі ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати штрафу в установлений законом строк постанова про адміністративне стягнення згідно із ст. 308 КУпАП буде надіслана для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцем знаходження його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Стягнути з  ОСОБА_1  в дохід держави 665,60 грн. судового збору за наступними реквізитами: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за ЄДРПОУ:37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: 820019, рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, призначення платежу: судовий збір, Володимир-Волинський міський суд Волинської області.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.
Постанова може бути оскаржена у Волинському апеляційному суді протягом 10 днів з дня винесення постанови.
В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Копію постанови протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої її винесено

Суддя: А.М. Лутай