Справа № 390/1470/25
Провадження № 2/390/761/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" травня 2026 р.Кропивницький районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді – Бойко І.А.,
при секретарі – Погрібній А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
Представник ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 34740,08 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що 19.02.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1351-6027. Відповідно до умов якого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» взяв на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 7700 грн, строк кредитування 300 днів, базовий період – 14 днів; комісія за видачу кредиту 15,00 % від суми кредиту; знижена % ставка – 1,20 % в день; стандартна % ставка – 1,50 % в день. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» свої зобов`язання виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договором. Відповідач у свою чергу не повернула у повному обсязі кредитні кошти та не сплатила проценти та комісію. На підставі викладеного, просить стягнути заборгованість, яка включає в себе 7700 грн – прострочена заборгованість за кредитом, 27040,08 прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також просить стягнути судовий збір в сумі 2422,40 грн.
У судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку за зареєстрованою адресою проживання, проте до суду повернувся конверт з відміткою «Відмова».
В письмових поясненнях представник відповідача – адвокат Москвічов А.С. зазначає, що відповідач не була належним чином ознайомлена з умовами договору, що ставить під сумнів юридичну силу такого договору. Електронний ідентифікатор, надісланий у виді SMS не є належним підписом договору, оскільки неможливо встановити особу, яка використала такий ідентифікатор. У зв`язку із чим відповідач не визнає кредитний договір та вважає його неукладеним. Крім того, позивач не надав виписку по рахунку на підтвердження зарахування кредитних коштів, а розрахунок заборгованості не підтверджує надходження відповідачу кредитних коштів. Окремо представник відповідача зазначив, що позивач неправильно нарахував борг за відсотками, а саме без урахування законодавчо визначених обмежень щодо денної відсоткової ставки. Позовні вимоги щодо нарахованих процентів є завищеними. Кредитор, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушенням законодавства, спонукав позичальника на укладення договору на вкрай невигідних умовах, які відповідач не могла оцінити належно. Зважаючи на відсутність доказів існування заборгованості представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову повністю. 
Крім того, представник відповідача – адвокат Москвічов А.С. подав до суду відзив на позов № 23-11/25 від 23.11.2025, в якому зазначив, що він подається у цивільній справі № 692/1541/25 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, що перебуває в провадженні Драбівського районного суду Черкаської області. У зв`язку з чим суд не враховує поданий відзив, оскільки він поданий до Кропивницького районного суду Кіровоградської області помилково, стосується інших спірних правовідносин між особами, які не є учасниками даної справи. 
Дослідивши та оцінивши всі перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Суд установив, що 19.02.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою вебсайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1351-6027. Відповідно до умов якого розмір кредиту становить 7700 грн, який перераховується на електронний платіжний засіб за реквізитами, які вказала позичальник. Дата видачі кредиту 19.02.2024, строк кредитування 300 календарних днів з моменту перерахування коштів позичальнику. Дата повернення кредиту 14.12.2024. Стандартна процентна ставка становить 1,50 % за кожен день користування кредитом застосовується протягом всього строку дії кредиту. Денна процентна ставка складає 1,388. Договором передбачено сплату комісії за видачу кредиту у розмірі 15 % від суми кредиту, що сплачується разово. При цьому в пункті 4.12 договору зазначено, що загальні витрати за споживчим кредитом на дату укладення цього договору складають 32062,20 грн та включають в себе проценти за користування кредитом та комісію за видачу кредиту. Пунктом 4.5 договору визначено порядок погашення кредиту, а саме: сплата процентів та комісії. У випадку сплати прострочених процентів за користування кредитом та простроченої комісії отримані грошові кошти зараховуються в рахунок оплати вказаної заборгованості в дату їх надходження на банківський рахунок кредитодавця.
На офіційному вебсайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: договір кредиту (примірний договір на момент укладення); правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); згода на обробку персональних даних; публічна інформація; положення про конфіденційність.
Крім того, на вебсайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена довідкова інформація з надання розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг.
Відповідачу було надано наступний одноразовий ідентифікатор С5255, для підписання кредитного договору № 1351-6027 від 19.02.2024, підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх документів.
З довідки перерахування суми кредиту № 1351-6027 від 19.09.2024 вбачається, що 19.02.2024 ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» здійснило платіж № 2428087266 на банківську карту № НОМЕР_1 на суму 7700 грн.
З листа АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що 19.02.2024 каналом LigPay ID платежу 2428087266 ТОВ «УКРКРЕДИТ ФІНАНС» за договором № 1351-6027 здійснено перерахування коштів в сумі 7700 на номер карти НОМЕР_2 .
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 23.05.2025 заборгованість за договором № 1351-6027 від 19.02.2025 становить 38867,28 грн, та включає в себе: 7700 грн – основний борг, 31092,60 грн – відсотки, 76,68 грн - комісія. Крім того, з розрахунку вбачається, що 06.03.2024 здійснено платіж у розмірі 500 грн, та 07.03.2024 – платіж у розмірі 3259,92 грн.
Згідно зі ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично – у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналіз доказів, які дослідив суд, свідчить, що 19.02.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1351-6027, за яким товариство надало останній кредит на власні потреби у розмірі 7700 грн. 
Зміст договору містить всі істотні умови, стосовно яких їх сторони дійшли згоди: предмет договору (вид кредиту за способом його надання, розмір кредиту, валюта кредиту), умови щодо розміру процентів, типу процентної ставки, порядку сплати процентів, у випадку застосування змінюваної процентної ставки умови щодо порядку її обчислення та максимальний розмір збільшення процентної ставки за кредитом, строк повернення кредиту.
За своєю правовою природою кредитний договір є окремим видом цивільно-правових договорів, який визначає взаємні зобов`язання і відповідальність між комерційним банком і клієнтом з метою одержання останнім кредиту. Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Предметом кредитного договору є грошові кошти (кредит) в будь-якій валюті. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері регулюється Законом України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року, з наступними змінами.
Про поширення норм зазначеного закону на правовідносини сторін договору позики сторони договору зазначили в самому договорі, зокрема у встановлені обмежень нарахування відсотків в якості відповідальності позичальника у розділі 6 договору. 
Письмові докази, які дослідив суд свідчать, що кредитний договір № 1351-6027 від 19.02.2024 укладений та підписаний з дотриманням вимог Закону № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року, у тому числі ст. 12, яка визначає обов`язкові умови договору про споживчий кредит (позики).
Норми Закону № 1734-VIII підлягають застосуванню до відносин, які виникли між сторонами, оскільки договір позики, передбачає сплати процентів за користування наданими за таким договором грошовими коштами, крім того, сторони договору зазначили поширення цього закону на їх правовідносини, про що зазначено у тексті договору, зокрема в розділі 6 щодо прав та обов`язків кредитодавця та позичальника. 
Отже підстави вважати, що договір позики укладений з порушенням вимог законодавства, що регулюють порядок їх укладень, у суду відсутні.
Визнання факту укладення кредитного договору зазначено також і в письмових поясненнях по справі, які подав представник відповідача, в яких зазначено, що позивач спонукав позичальника на укладення договору позики.
З приводу недобросовісного спонукання ОСОБА_1 до укладення договору, на яке вказує її представник, суд зазначає таке.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.
Свобода укладення договору полягає в можливості вступу в договірні відносини на основі внутрішнього волевиявлення їх потенційного суб`єкта, тобто сторони договору. В основі такого волевиявлення має знаходитися юридично неушкоджена автономна воля сторони, яка полягає в її бажанні до настання правових наслідків, що можуть бути досягнуті шляхом вступу у відповідні договірні відносини. При цьому, в структурі автономної волі сторони первинним є саме бажання досягти певних правових наслідків, а бажання укласти конкретний договір має вторинний характер, оскільки вступ у договірні відносини здійснюється не заради нього як такого, а є інструментом реалізації стороною своїх інтересів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У той же час, у справі відсутні докази на підтвердження спонукання ОСОБА_1 на укладення договору, чим порушився принцип свободи договору, зокрема, але не виключено через обман, помилку, збіг тяжких сімейних обставин, чи інші обставини, що існували 19.02.2024, та виключали автономність волі ОСОБА_1 в цивільних правовідносинах, в тому числі під час укладення кредитного договору № 1351-6027.
В письмовому запереченні проти позову представник відповідача зазначив, що позивач неправомірно розрахував розмір заборгованості за відсотками, що на його думку є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, позивач не надав докази зарахування позичених коштів. 
Надаючи оцінку вказаним запереченням, суд зазначає таке.
Між сторонами виник спір з приводу заборгованості за договором позики, який укладений в електронній формі.
Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі інтернет) (частина перша статті 100 ЦПК України).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копія) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини друга – п`ята статті 100 ЦПК України).
Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 922/51/20 учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України). Таким чином подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. 
Як вбачається з матеріалів справи, доказами зарахування позики відповідачу є лист АТ КБ «Приватбанк», в якому міститься вичерпна інформація щодо дати фінансової операції, відправника та отримувача коштів, а також номер договору, на виконання якого здійснено перерахування, тому суд відхиляє заперечення представника відповідача щодо недоведеності отримання ОСОБА_1 кредитних коштів. Крім того, у вказаному листі банку зазначені реквізити банківської карти позичальника такі самі, як і в самому кредитному договорі.
Таким чином, відповідачка належними, допустимими та достовірними доказами презумпцію правомірності договору позики та його належного виконання перед судом не спростувала.
Відповідно до ст.509-510, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.525, 625 ЦК України).
Згідно із ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Доказами, які дослідив суд, підтверджено, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору № 1351-6027 від 19.02.2024, відповідач не повністю повернула кредит у сумі 7700 грн, а також відсотки.
Згідно фактичних обставин, які встановив суд, проценти за користування позиченими коштами нараховуються щоденно, а процентна ставка є фіксованою та незмінною впродовж строку кредитування. 
Стосовно позовних вимог в частині суми заборгованості за відсотками суд зазначає таке. 
Згідно із ч.3 ст.1054 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч.3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Представник позивача в письмових поясненнях зазначив, що розрахунок відсотків зроблено всупереч чинному законодавству.
Згідно із вимогами ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Законом України № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 17 такого змісту: тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Закон № 3498-IX набрав чинності 24.12.2023.
Для кредитних договорів, укладених після цієї дати, встановлено перехідний період, протягом якого максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %, тобто:
до 22.04.2024 – максимальна ставка 2,5% на день;
з 23.04.2024 до 20.08.2024 – 1,5% на день;
з 21.08.2024 – 1% на день;
Отже, оскільки між сторонами договір про надання споживчого кредиту № 1351-6027 від 19.02.2024 укладено після 24.12.2023, його умови мають відповідати наведеним обмеженням.
Зважаючи, що в п.4.6 договору стандартна процентна ставка визначена на рівні 1,50 процентів за кожен день користування кредитом, а пунктом 4.12 договору денна процентна ставка визначена на рівні 1,388 процентів, тому такі умови договору з часу укладення договору по 20.08.2024 не суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування», оскільки на час укладення договору № 1351-6027 максимальний розмір денної процентної ставки законом встановлений на рівні 2,5 %. 
Суд зазначає, що зміст кредитного договору містить суперечність між п. 4.6 та п.4.12 договору у визначенні розміру денної процентної ставки за користування кредитом. 
Так п.4.6 визначає, що стандартна процентна ставка становить 1,50 % за кожен день користування кредитом застосовується протягом всього строку дії кредиту. 
В той же час згідно із п.4.12 денна процентна ставка складає 1,388.
Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки у випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли вона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою.
Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча й були індивідуально узгоджені, проте включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party).
Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.
Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.
Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.
Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.
Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 18.04.2018 по справі № 753/11000/14-ц,оскільки правила, правила встановлені статтею 213 ЦК України, не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору щодо порядку проведення розрахунку, тому потрібно застосовувати тлумачення contra proferentem.
Аналіз змісту кредитного споживчого договору, який уклали ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 , свідчить, що правила, встановленні ст. 213 ЦК України, не дозволяють визначити зміст відповідних умов договору щодо розміру денної відсоткової ставки за користування кредитом. Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору щодо порядку проведення розрахунку, потрібно застосовувати тлумачення contra proferentem.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення Воловік проти України від 06.12.2007).
У даному випадку сторонами не заперечується, що пункти щодо розмірів відсоткових ставок за кредитом були включені в паспорта зазначеного споживчого кредиту саме в редакції відповідача, який, з огляду на принцип contra proferentem, і повинен нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.
У зв`язку з чим при з`ясуванні порядку проведення розрахунків за договором суд дійшов висновку про те, що відсотковою ставкою за кредитом № 1351-6027 від 19.02.2024 є відсоткова ставка на рівні 1,388 % в день користування кредитом.
Висновок суду узгоджується з правовими висновками, які надав Верховний Суд в постанові від 18 квітня 2018 року по справі №753/11000/14-ц, 02 травня 2018 року у справі № 910/16011/17 та від 26 лютого 2019 року у справі № 908/710/18.
Крім того, правильність визначення денної відсоткової ставки підтверджується п.4.13 договору, де зазначено, що загальні витрати за споживчим кредитом становлять 32062,20 грн, що є математичним добутком тіла кредиту на денну ставку та строк кредитування (7700 грн х 1,388 % х 300 днів).
Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 22.04.2024 по справі № 559/1622/19, суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).
Зважаючи, що позивач помилився в розрахунку розміру заборгованості по відсотках, суд самостійно визначає таку заборгованість, з наступних підстав. 
Відповідно до п.2 п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом.
З урахуванням п.17 розділу IV «Про споживче кредитування» розрахунок заборгованості по відсотках за кредитним договором в період з 19.02.2024 по 20.08.2024 наступний: 7700 х1,388 % х183 дні, розмір боргу становить 19558,30 грн.
Розмір заборгованості по відсотках за кредитним договором в період з 21.08.2024 по 14.12.2024 включно наступний: 7700 х1 % х117 дні, розмір боргу становить 9009 грн.
Сукупний розмір відсотків за кредитом становить 28567,3 грн
Отже загальна вартість кредиту, виданого ОСОБА_1 за договором 1351-6027 від 19.02.2024, становить 30877,30 грн та включає в себе тіло кредиту (7700), відсотки за його користування (28567,3) та комісію (1155).
З розрахунку заборгованості вбачається, що 06.03.2024 здійснено платіж у розмірі 500 грн, та 07.03.2024 – платіж у розмірі 3259,92 грн. Загальна сума погашення становить 3759,92 грн.
Визначаючи черговість погашення заборгованості, суд враховує порядок повернення кредиту та спосіб розподілу грошових коштів на повернення кредиту, які сторони обумовили в договорі.
Відповідно до умов договору сторони обумовили, що погашення відбувається ануїтентними платежами, – щомісячними платежами рівними частинами протягом всього строку повернення кредиту. На початку сплати кредиту в цих платежах переважають відсотки, і менше погашається сума кредиту.
Сума платежу 3759,92 грн підлягає зарахуванню в погашення відсотків, загальний розмір яких за даним договором становить 28567,3 грн.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 , враховуючи часткове повернення кредиту у розмірі 3759,92 грн, підлягає стягненню заборгованість в сумі 33662,38 грн, з яких: 7700 грн – заборгованість за тілом кредиту, 24807,38 грн – заборгованість за відсотками та 1155 комісією. 
Отже позов підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать судовий збір, що здійснив відповідач, суд виходить з вимог ст.ст.133, 141 ЦПК України, згідно яких такі витрати позивача, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача пропорційно до задоволеної частини позову. 
Позивач при подачі позову з ціною у 34740,08 грн сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Зважаючи на часткове задоволення позову, а саме на 33662,38 грн, то сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2347,25 грн (33662,38 / 34740,08 х 2422,40).
На підставі ст.ст.526, 1048, 1054 ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію»,керуючись ст. 12, 13, 76-78, 81, 89, 95, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 1351-6027 від 19.02.2024 у розмірі 33662,38 грн, з яких: 7700 грн – заборгованість за тілом кредиту, 24807,38 грн – заборгованість за відсотками, 1155 грн – борг за комісією. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2347,25 гривень.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» бул. Лесі Українки, буд. 26, оф. 407, м. Київ, код ЄДРПОУ 38548598;
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя           І.А. Бойко