ПОСТАНОВА 
Іменем України

01 травня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 404/2381/25
провадження № 22-ц/4809/673/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 17 грудня 2025 року у складі судді Кулінки Л. Д. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі – ТОВ «Коллект Центр») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість за договорами № 75134338 від 30.08.2021 та № 5007390 від 15.09.2021 у розмірі 25 780 грн 37 коп, понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп та на правову допомогу в розмірі 9 000 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 30.08.2021 в електронній формі між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (далі – ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів») та ОСОБА_1 укладеного Договір № 75134338.
15.09.2021 в електронній формі між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі – ТОВ «Мілоан») та відповідачем укладено Договір № 5007390.
У вказаних договорах визначені всі істотні умови договорів, а саме: розмір кредитів, строки користування кредитами, строк дії договорів, відсоткові ставки за користування кредитами, загальна вартість кредитів та всі інші платежі, пов`язані з виконанням зазначених договорів.
Позикодавця належним чином виконали свої зобов`язання за договорами, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договорів.
Однак, незважаючи на настання строку повернення грошових коштів за договорами, ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
У зв`язку з викладеним, заборгованість відповідача за Договором № 75134338 від 30.08.2021 становить 16 940,82 грн (5 000 грн – заборгованість за основним зобов`язанням, 11 940 грн - заборгованість за нарахованими процентами, 0,82 грн – заборгованість за пенею та/або штрафами), а за Договором № 5007390 від 15.09.2021 становить 8 839 грн 55 коп (1 715 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, 6 544,55 грн – заборгованість за нарахованими процентами, 580 грн – заборгованість за комісіями.
22.02.2022 укладено Договір № 22/02/2022, за умовами якого ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі – ТОВ «Вердикт Капітал») права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75134338.
10.01.2023 було укладено Договір № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75134338.
Крім того, 13.01.2022 було укладено Договір № 13-01/2022-79, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5007390.
10.03.2023 було укладено Договір № 10-03/2023/01, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5007390.
Оскільки ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до ОСОБА_1 за договорами № 75134338 та № 5007390, а відповідач не виконує умови кредитного договору та не повертає отримані кошти, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом порушених прав.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Фортечного районного суду м. Кропивницького від 17 грудня 2025 року в задоволенні позову ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.
Судові витрати залишено по фактично понесеними позивачем.
Рішення суду мотивовано тим, щопозивач безпідставно об`єднав в одній позовній заяві дві самостійні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором позики, які мають різну правову природу, регулюються різними нормами ЦК України та виникли з різних правовідносин. 
Суд першої інстанції вказав, що такі вимоги не пов`язані між собою ні підставами виникнення, ні доказами, не є основними та похідними одна від одної, а тому мали бути заявлені окремо. 
Оскільки, об`єднання цих вимог ускладнює розгляд справи, розширює предмет доказування та унеможливлює належне з`ясування прав і обов`язків сторін, а позивач фактично заявив два окремі позови, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість захисту права у обраний спосіб та відмовив у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «Коллект Центр» просить скасувати рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 17 грудня 2025 року та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права та безпідставно відмовив у задоволенні позову лише з підстав порушення правил об`єднання позовних вимог. 
Позивач зазначає, що неоднорідність вимог не є підставою для відмови у позові по суті, оскільки у такому випадку суд мав вирішувати питання про повернення позовної заяви або роз`єднання позовних вимог, а не відмовляти у задоволенні позову. 
Суд першої інстанції мав процесуальну можливість ухвалою роз`єднати вимоги або ще на стадії відкриття провадження повернути позов, однак прийняв позов до розгляду, відкрив провадження та лише при ухваленні рішення відмовив у позові з цих підстав, чим порушив право позивача на судовий захист.
Вимоги про стягнення заборгованості за договором позики та кредитним договором є однорідними, оскільки виникають із подібних грошових зобов`язань, мають єдиний спосіб захисту — стягнення боргу, спрямовані на захист одного майнового інтересу та підтверджуються єдиним комплексом доказів. 
Обидва договори передбачають передачу коштів у борг, обов`язок їх повернення, сплату процентів та відповідальність за порушення зобов`язань, а тому можуть розглядатися в одному провадженні. 
Крім того, суд першої інстанції фактично не дослідив подані докази, не встановив обставини справи та не надав оцінки заявленим вимогам по суті, чим порушив принцип доступу до правосуддя та позбавив позивача можливості отримати судовий захист. 

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 25780 грн 37 коп, тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2026 становить 99 840 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору про споживчий кредит № 5007390 від 15.09.2021 ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Мілоан» кредиту сумі 2 000 грн (пункт 1.2 договору), кредит надається строком на 15 днів з 15.09.2021 (пункт 1.3 договору), з орієнтовною реальною річною процентною ставкою 71,345,146,00 відсотків річних (пункт 1.5 договору). 
За договором позики № 75134338 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 30.08.2021 ОСОБА_1 отримала від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позику в сумі 5 000 грн (пункт 2.1 договору), строк позики 30 днів (пункт 2.2 договору), з орієнтовною реальною річною ставкою 29 653,85 % (пункт 2.3 договору).
Вищевказані договори були укладені з різними кредиторами та на підставі різних договорів факторингу зобов`язання за цими договорами були передані позивачу.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного прав ата інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).
Так, за ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
В силу ст. ст. 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.
При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.
Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Матеріалами справи, сформованими та наявними і підсистемі «Електронний Суд», підтверджується, що 15.09.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було укладено Договір по споживчий кредит № 5007390.
Згідно умов вказаного договору: сума кредиту 2 000 грн (п. 1.2), кредит надається строком на 15 днів з 15.09.2021 (п.1.3); термін (дата) повернення 30.09.2021 (п.1.4); орієнтовна загальна вартість кредиту для позивальника становить 3 480 грн (п.1.5); комісія за надання кредиту 580 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п.1.5.1). Проценти за користування кредитом: 900 грн, які нараховуються за ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, тип процентної ставки: фіксована (п.1.5.2).
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 6,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 Договору).
Відповідно до п. 2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок позичальника.
Пунктом 2.2.1 вказаного Договору передбачено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору.
Згідно п. 2.2.2 Договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 Договору.
Умовами п. 2.2.3 кредитного договору встановлено порядок нарахування процентів за користування кредитом.
Згідно пунктом 6.1 договору його укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства.
Згідно з пунктом 6.3 Договору приймаючи пропозицію Товариства про укладення цього кредитного Договору, Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому.
Пунктом 6.4 Договору передбачено, що укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Пунктом 7.1 Договору передбачено, що цей договір складається с правил та індивідуальної частини, набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1 цього Договору, та діє до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань.
13.01.2022 було укладено договір № 13-01/2022-79 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5007390.
10.03.2023 було укладено договір № 10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5007390.
Крім того, 30.08.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 75134338 строком на 30 днів.
Згідно п. 1. договору позивач передав відповідачу у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
Відповідно до п. 2 договору про надання позики : - сума позики становить 5 000 грн - процентна ставка (базова, фіксована) становить 1,99 % яка нараховується за кожен день користування позикою. 
Договір позики укладено строком на 30 днів (п. 2. 2. Договору).
Відповідно до договору позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Відповідно до положень договору цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Згідно довідки ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» № КД-000003871/ТНПП від 17.12.2024 на підставі договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018 ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» прийняло до виконання від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершило платіжну операцію: 30.08.2021 проведено платіж на суму 5 000 грн, отримувач: Пасічник Вікторія ЕПЗ номер НОМЕР_1 .
22.02.2022 було укладено договір № 22/02/2022 відповідно до якого ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75134338.
10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 75134338.
З аналізу викладеного вбачається, що між відповідачем з однієї сторони та ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» з іншої, склалися кредитні правовідносини на підставі укладених між ними договорів в електронній формі.
ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» виконали свої зобов`язання за договорами та здійснили переказ грошових коштів відповідачу на суму 2 000 грн і 5 000 грн, відповідно.
Даних про те, що позичальником були повернуті кошти за вказаними договорами, матеріали справи не містять.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується, що ТОВ «Коллект Центр» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за Договором № 5007390 від 15.09.2021 та № 75134338 від 30.08.2021, ОСОБА_1 прийняла умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним цифровим підписом, однак, в порушення умов вказаних договорів свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконала.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за Договором про споживчий кредит № 5007390 від 15.09.2021 заборгованість ОСОБА_1 станом на 10.03.2023 становила 8 839 грн 55 коп (1 715 грн – основний борг, 6 544 грн 55 коп – відсотки, 580 грн - комісія).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Договором позики № 75134338 від 30.08.2021 заборгованість відповідача станом на 10.01.2023 становила 16 940 грн 82 коп (5 000 грн – основний борг, 11 940 грн – відсотки, 0,82 грн - штраф.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Відповідно до статті 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.
Таким чином, позивач ТОВ «Коллект Центр», як правонаступник ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит № 5007390 від 15.09.2021 слідує, що кредитором нараховувались відсотки поза межами строку кредиту, а тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягає стягненню 2 900 грн заборгованості, з яких: 2 000 грн - сума основного боргу, 900 грн (2 000 грн*3%*15) – проценти.
Крім того, розрахунком заборгованості за Договором позики № 75134338 від 30.08.2021 підтверджується, що кредитором нараховувались відсотки поза межами строку кредиту, а тому, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягає стягненню 7 985 грн заборгованості, з яких: 5 000 грн – сума основного боргу, 2 985 грн (5 000*1,99%*30).
Штраф у розмірі 0,82 грн, заявлений позивачем у складі заборгованості за договором позики № 75134338 від 30.08.2021, задоволенню не підлягає, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що умовами укладеного між сторонами договору прямо передбачено обов`язок позичальника сплачувати штраф у такому розмірі за порушення зобов`язання. 
Наданий позивачем розрахунок заборгованості сам по собі не є достатнім доказом існування погодженої сторонами неустойки, а положення договору позики не містять конкретно визначених умов щодо нарахування саме такого штрафу. 
Відповідно до статей 549, 551 ЦК України неустойка (штраф, пеня) підлягає стягненню лише за умови її встановлення договором або законом. 
Оскільки таких підстав позивачем не доведено, вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову виключно з підстав порушення правил об`єднання позовних вимог. 
Сам по собі факт об`єднання вимог про стягнення заборгованості за двома договорами не є підставою для відмови у позові по суті, оскільки такі вимоги спрямовані на захист одного майнового інтересу позивача — стягнення грошової заборгованості, виникли з подібних зобов`язальних правовідносин та допускають спільний розгляд у межах одного провадження.
У разі наявності сумнівів щодо доцільності такого об`єднання суд першої інстанції мав застосувати передбачені ЦПК України процесуальні механізми, зокрема вирішити питання про роз`єднання позовних вимог або повернення позовної заяви на стадії відкриття провадження, а не відмовляти у позові після прийняття справи до розгляду. 
Відкривши провадження у справі та перейшовши до її розгляду, суд був зобов`язаний надати оцінку заявленим вимогам по суті, дослідити подані докази та встановити наявність чи відсутність підстав для стягнення заборгованості.
Натомість суд першої інстанції фактично не вирішив спір по суті, не надав належної оцінки умовам укладених договорів, доказам отримання відповідачем кредитних коштів, переходу до позивача права вимоги та розрахунку заборгованості, як наслідок дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ТОВ «Коллект Центр» підлягає задоволенню, рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 17 грудня 2025 року скасуванню з ухваленням нового, про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про часткове задоволення вимог про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 42,22 % від ціни позову (10 885*100/25 780,37) з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягає стягненню 2 556 грн 84 коп (2 422,4*42,22 %+3 633,6*42,22 %) судового збору сплаченого позивачем за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач просив стягнути на свою користь 9 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження розміру витрат ТОВ «Коллект Центр» було надано заявку на надання юридичної допомоги № 718 від 01.01.2025, витяг з Акту № 1 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025, з яких слідує, що позивачу були надані юридичні послуги вартістю 9 000 грн.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).
Клопотань щодо зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції матеріали справи не містять.
Таким чином, враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в порядку розподілу судових витрат під час розгляду справи судом першої інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 42,22 % від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 799 грн 80 коп (9 000*42,22 %) витрат на професійну правничу допомогу, понесених ТОВ «Коллект Центр» під час розгляду справи судом першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 362, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» задовольнити частково. 
Рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 17 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (код ЄДРПОУ 44276926) заборгованість за Договором про споживчий кредит № 5007390 від 15.09.2021 у розмірі 2 900 (дві тисячі дев`ятсот) грн та за заборгованість за Договором позики № 75134338 від 30.08.2021 в розмірі 7 985 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн.
В задоволенні інших вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (код ЄДРПОУ 44276926) 2 556 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят шість) грн 84 коп судового збору та 3 799 (три тисячі сімсот дев`яносто дев`ять) грн 80 коп витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя     С. І. Мурашко 
Судді         О. Л. Карпенко
О. І. Чельник