МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2026 р.  	№ 400/8463/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л. за участю секретаря судового засідання Токарської Г.В. розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Захисників Миколаєва, 5,м. Миколаїв,54005, вул. Захисників Миколаєва, 5,м. Миколаїв,54005 	

про	визнання протиправними та скасування наказів 21.05.2025 №1480, від 28.05.2025 №554о/с, поновлення на посаді,	

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі – відповідач) з вимогами: 
визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Миколаївській області № 1480 від 21.05.2025 щодо притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності та наказ № 554 о/с від 28.05.2025 про звільнення позивача зі служби в Національній поліції;
поновити ОСОБА_1 на раніше займаній посаді старший оперуповноважений відділу кримінальної поліції Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області.
ІІ. Виклад позицій учасників справи
В обґрунтування позову позивач зазначив, що наказом ГУНП в Миколаївській області № 554 о/с від 28.05.2025 позивача було звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 6 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Позивач звертає увагу суду, що в порушення п. 2 розд IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України ГУНП в Миколаївській області не повідомило його про початок службового розслідування та персональний склад дисциплінарної комісії, чим порушило його право на захист, зокрема подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; заявляти клопотання про унесення змін до персонального складу дисциплінарної комісії; заявляти клопотання про відвід членам комісії; користуватися правничою допомогою з моменту, коли в нього виникла необхідність у цьому, брати участь у розгляді справи, ознайомлення з матеріалами. Також, позивач стверджує, що в порушення цих норм, ні йому, ні його представнику матеріали не надані.
Відповідач проти позову заперечив, у відзиві, який надійшов до суду 23.09.2025 зазначив, що 11.04.2025 до керівництва ГУНП надійшла доповідна записка т. в. о. начальника УГІ ГУНП підполковника поліції Сергія Черепа «Про факт затримання оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області», у якій містяться відомості щодо порушення службової дисципліни з боку окремих поліцейських Миколаївського РУП. Відомості за вищевказаною подією викладені в Телеграм-каналі «Декабриська Правда», у статті: « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (https://t.me/Yefreytor_Krylov/1754). Вказана публікація переглянута великою кількістю користувачів месенджеру «Telegram» та викликала обурення серед громадськості. В той же час, вищевказана публікація набула суспільного резонансу та негативно вплинула на формування позитивної громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції, підвищення довіри населення до правоохоронних органів. Відповідач стверджує, що ході службового розслідування за вказаними подіями , ГУНП в Миколаївській області жодним чином не перешкоджали та не порушували в забезпечені Позивачу права на захист відповідно до ст.18 Дисциплінарного статуту, а навпаки повно та об`єктивно з`ясовували всі обставини справи порушення службової дисципліни останнього. Так, 16.07.2023 майору поліції ОСОБА_1 , через адміністрацію Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор», запропоновано надати письмове пояснення з приводу події та виявлених фактів порушення ним службової дисципліни. На що останній, 28.04.2025 посилаючись на статтю 63 Конституції України в категоричній формі відмовився від надання будь-яких усних чи письмових пояснень, що вказує на перешкоджання останнім встановленню всіх обставин вчинення дисциплінарного проступку та проведенню повного та об`єктивного службового розслідування. Таким чином, останній проявив нещирість та відкрито усвідомлюючи небажання розкриття правдивої суті своїх дій, бажаючи уникнення відповідальності за свої неправомірні дії, непрямо підтвердив свої протиправні дії та вчинення дисциплінарного проступку, не сумісного з його подальшим перебуванням на службі. Відповідач просить у задоволенні позову відмовити.
26.11.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначила, що висновок службового розслідування відносно ОСОБА_1 про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, ґрунтується виключно на матеріалах кримінального провадження №62025150010000656, зокрема, на тексті оголошеної позивачу підозри про вчинення злочину. На даний момент кримінальне провадження надійшло на розгляд до Інгульського районного суду м. Миколаєва та перебуває на розгляді та на час розгляду справи судом не надана оцінка під час розгляду цього кримінального провадження, притягнення позивача за такі дії до дисциплінарної відповідальності є передчасним. Службове розслідування жодних конкретних фактів вчинення дисциплінарного проступку не містить, а посилається виключно на матеріали кримінального провадження. Посилання у Висновку службового розслідування на те, що дії ОСОБА_1 призвели до підриву авторитету та довіри громадян до Національної поліції України, оскільки інформація про такі дії була розміщена в телеграм каналі «Декабристська правда» та набула значного суспільного резонансу, є таким що суперечить нормам закону. Розповсюдження такої інформації без факту доведення вини ОСОБА_1 у таких діях без набрання законної сили вироком суду свідчить про те, що така інформація вважається недостовірною до моменту, поки суд не підтвердить вину особи.
В запереченнях від 28.11.2025 відповідач зазначив, що не погоджується з твердженням представника позивача, що під час службового розслідування Відповідач фактично оцінював докази в рамках кримінального провадження та посилається виключно на матеріали кримінального провадження, адже, рішення про захід впливу у вигляді звільнення вжито до позивача за дії, що виразились у скоєнні проступку, що підриває авторитет поліції і її працівників в очах громадськості, чим допущено порушення службової дисципліни. Тобто, наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності ґрунтується на самостійних підставах, натомість, встановлення вини позивача у скоєнні злочину є компетенцією кримінального суду.
ІІІ. Рух справи 
Ухвалою судді Миколаївського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позову шляхом подання заяви про поновлення строку звернення, в якій викласти поважні і об`єктивні причини для такого поновлення з наданням відповідних доказів.
Ухвалою суду від 09.09.2025 позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою від 14.01.2026 суд залишив без розгляду заяву позивача від 26.11.2025 про збільшення позовних вимог.
Відповідно до наказу голови суду від 17.02.2026 р. № 33-к суддю ОСОБА_3 відраховано зі штату Миколаївського окружного адміністративного суду, у зв`язку із звільненням його рішенням Вищої ради правосуддя від 17.02.2026 року № 215/0/15-26 у відставку.
Ухвалою від 24.02.2026 суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Дерев`янко Л.Л. прийняла справу до свого провадження, призначила розгляд справи на 23.03.2026.
В судове засідання 23.03.2026 з`явились позивач, представники сторін, які підтримали свої правові позиції та надали пояснення по суті справи.
14.04.2026 суд за участю позивача і представників учасників справи в судовому засіданні дослідив письмові докази, наявні в матеріалах справи.
В судовому засіданні 12.05.2026 суд закінчив розгляд справи, перейшов до стадії ухвалення рішення.
Вступну і резолютивну частину рішення проголошено 19.05.2026.
Повний текст рішення складено 19.05.2026.
ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом
Позивач – майор поліції ОСОБА_1 , з 12.09.2024 наказом ГУНП від 16.09.2024 № 805 призначений на посаду старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції (далі – ВКП) Миколаївського РУП та згідно частини 2 статті 56 Закону України від 02.07.2015 № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» (далі за текстом – Закон). 
11.04.2025 до керівництва ГУНП надійшла доповідна записка т. в. о. начальника УГІ ГУНП підполковника поліції Сергія Черепа від 11.04.2025 № 63146-2025 «Про факт затримання оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області», у якій містяться відомості щодо порушення службової дисципліни з боку окремих поліцейських Миколаївського РУП. 
У доповідній записці від 11.04.2025 № 63146-2025 вказано про затримання працівниками Служби безпеки України, в межах кримінального провадження № 62025150010000656 від 23.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 307 КК України, старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції (далі – ВКП) Миколаївського РУП майора поліції ОСОБА_1 , при спробі реалізації наркотичних засобів на території Миколаївської області, який перебував на лікарняному з 09.04.2025 по 11.04.2025. 
Також, Миколаївське управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України листом від 11.04.2025 повідомило відповідача про необхідність організації проведення службового розслідування. 
Наказом ГУНП від 11.04.2025 № 1060 призначене службове розслідування, під час якого відповідним наказом ГУНП від 11.04.2025 № 392 о/с майора поліції ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків (посади) на час проведення службового розслідування. 
Відповідно до висновків службового розслідування майор поліції ОСОБА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно і небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, у невставленому місці та у невстановленої особи незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, зберігав з метою його подальшого збуту. При цьому, майор поліції ОСОБА_1 став підшуковувати покупців наркотичного засобу, пропонувати його придбати мешканцям м. Миколаєва, у тому числі ОСОБА_4 .
Далі, у висновку зазначено, що 03.03.2025 майор поліції ОСОБА_1 , попередньо домовившись з ОСОБА_4 про придбання останнім у нього наркотичного засобу канабіс у кількості 300 грамів за ціною 200 гривень за грам, збув останньому канабіс на загальну суму 60000 гривень.
Крім того, висновок містить відомості про те, що 07.03.2025 ОСОБА_1 діючи повторно, попередньо домовившись з ОСОБА_4 про придбання останнім у нього наркотичного засобу канабісу у кількості 200 грамів за ціною 200 гривень за 1 грам, збув останньому канабіс на загальну суму 40000 гривень.
11.04.2025 ОСОБА_1 затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня слідчим Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, останньому повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч. 2 ст. 307 КК України.
Відомості за вищевказаною подією 22.04.2025 викладені в телеграм- каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
За висновками службового розслідування вищевказані обставини події вказують на не сумлінне ставлення ОСОБА_1 до виконання обов`язків поліцейського, не дотримання покладених на нього службових зобов`язань, порушення п.п. 1, 2 ч. 1 статті 18 "Основні обов`язки поліцейського" Закону України "Про Національну поліцію", вимог ч. З ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, щодо зобов`язання поліцейського запобігати вчиненню правопорушень, безумовно виконувати накази керівників, утримуватися від дій, які підривають авторитет Національної поліції України, що принижують честь і гідність людини сприяти надзвичайної події за участю працівника поліції, внаслідок чого розпочато кримінальне провадження відносно поліцейського, використанні своїх службових повноважень і пов`язаних з цим можливостей, для одержання неправомірної вигоди, що у подальшому призвело до висвітлення події в ЗМ1, що компрометує авторитет поліції як правоохоронного органу, витикає в населення неповагу до поліції, знижує авторитет та довіру до Національної поліції України в цілому. 
Крім того, майор поліції ОСОБА_1 , намагаючись уникнути відповідальності, не бажаючи щиро визнати допущені ним порушення службової дисципліни, або спростувати їх шляхом надання роз`яснень, небажанні сприяти проведенню службового розслідування, відмовився від надання пояснень, що вказує на порушення з боку останнього вимог п.7 розділу IV «Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України» обов`язку кожної посадової особи поліції сприяти проведенню службового розслідування, що також вказує на порушення вимог ч.5 ст.15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-УШ, в частині обов`язку кожної посадової особи поліції відповідно до своїх повноважень сприяти проведенню службового розслідування.
В матеріалах службового розслідування міститься витяг з ЄРДР від 23.01.2025 №62025150010000656, відповідно до якого внесено відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.307 КК України: в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що посадова особа одного з правоохоронних органів Миколаївської області – начальник сектору СКП МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , займається збутом наркотичних речовин (канабіс) на території міста Миколаїв та Миколаївської області. 
Також, наявні наступні документи, зокрема: повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення від 11.04.2025; ухвала Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.04.2025 про застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. 
Крім того, в матеріалах службового розслідування є лист відповідача до ДУ «Миколаївській слідчий ізолятор» № 64936-2025 від 16.04.2025 з проханням організувати отримання письмових пояснень від ОСОБА_1 для з`ясування обставин та підстав проведення службового розслідування.
У відповідь ДУ «Миколаївській слідчий ізолятор» надіслало відповідачу листом № 20/4-1061 від 28.04.2025 письмове пояснення позивача.
Пояснення від 28.04.2025 містить надрукований текст щодо анкетних даних позивача, місця роботи, а також щодо того, що пояснення надається в рамках службового розслідування , яке проводиться на підставі наказу ГУНП в Миколаївській області від 11.04.2025 № 1060 щодо можливого порушення службової дисципліни окремими поліцейськими Миколаївського РУП за фактом затримання старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження.
Пояснення мітять підписи ОСОБА_1 в підтвердження ознайомлення зі ст. 63 Конституції України, частиною 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту НП України, підставою для проведення службового розслідування.
З приводу поставлених запитань ОСОБА_5 пояснив, що керуючись ст. 63 Конституції України відмовляється надавати будь-які усні та письмові пояснення. В подальшому просить залучити захисника ОСОБА_6 з метою проведення допитів чи пояснень стосовно матеріалів проваджень. Пояснення написані власноручно, зазначено, що «без тиску на мене».
Висновки службового розслідування затверджено начальником ГУНП в Миколаївській області 09.05.2025.
28.04.2025 наказом ГУНП № 444 о/с майора поліції ОСОБА_1 відповідно до пункту 3 частини 1 статті 67 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, зараховано у розпорядження ГУНП в Миколаївській області.
Наказом № 1480 від 21.05.2025 начальника ГУНП в Миколаївській області за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 13 частини третьої статті першої, частин першої Дисциплінарного статуту Національної поліції України майора поліції ОСОБА_1 оголосити дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Наказом № 554 о/с від 28.05.2025 начальника ГУНП у Миколаївській області звільнено майора поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. 
Не погодившись з зазначеними наказами, позивач оскаржив їх до суду. 
V. Джерела права
Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), Дисциплінарним статутом органів Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VІІІ (далі Дисциплінарний статут), Правилами етичної поведінки поліцейських, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року №1179 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 грудня 2016 року за №1576/29706; далі - Правила №1179).
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Законом №580-VIII.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Як установлено частиною першою статті 19 Закону №580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть, зокрема, дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Частиною другою статті 19 Закону №580-VIII передбачено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 1, пункту 7 частини першої статті 3 Дисциплінарного статуту, про невиконання вимог яких з боку позивача зазначено у спірному наказі, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки. Керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень.
Пунктом 1 розділу І Правил №1179 визначено, що ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.
Керівник органу (підрозділу) поліції повинен бути прикладом дотримання Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, професійно-етичних вимог, основних принципів професійної діяльності та правил поведінки поліцейських, визначених цими Правилами, а також вимагати їх дотримання від підлеглих (абзац другий пункту 3 розділу V Правил №1179).
Згідно зі статтею 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
За змістом статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Враховуючи наведені приписи, підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у порушенні поліцейським службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, наказів Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників, а так само у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Приписами статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування. Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно до ст. 18 Дисциплінарного статуту поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", «Про державну таємницю» та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; користуватися правничою допомогою.
Наказом Міністерством внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за №1355/32807, далі - Порядок №893), який конкретизує процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, визначає права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.
Згідно з пунктом 1 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Відповідно до пункту 4 розділу V Порядку №893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
За приписами пункту 7 розділу V Порядку №893 розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом: одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи; отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування. У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.
Пунктами 14, 17 розділу V Порядку №893 передбачено, зокрема, що під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі. Факт відмови поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб від надання пояснень фіксується шляхом складення акта про відмову надати пояснення. В акті обов`язково зазначаються відомості про дату, час і місце його складення, посади, звання, прізвища, імена, по батькові осіб, які його склали, прізвище, ім`я, по батькові особи, якій було запропоновано надати пояснення та яка відмовилася це зробити, а також (у разі повідомлення) - причини такої відмови. Акт про відмову надати пояснення підписують член дисциплінарної комісії, присутній під час відмови, та інші особи, присутні під час відмови. Акт про відмову надати пояснення реєструється в службі діловодства (канцелярії) органу (підрозділу, закладу, установи) поліції, ЗВО, в якому утворена дисциплінарна комісія, та долучається до матеріалів службового розслідування.
Правила оформлення матеріалів службового розслідування викладені у розділі VI Порядку №893.
Згідно з пунктами 1, 2 розділу VI Порядку №893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
У пункті 4 розділу VI Порядку №893 зазначено, що в описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.
Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що дисциплінарна відповідальність поліцейського виникає у разі вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто у разі недотримання чи неналежного дотримання службової дисципліни. Саме в ході службового розслідування з`ясовуються обставини, з приводу яких воно було призначене, встановлюється наявність чи відсутність вини порушника у вчиненні дисциплінарного проступку, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь його відповідальності, а також ставлення до скоєного, та в разі підтвердження факту вчинення дисциплінарного проступку виконавцем службового розслідування вноситься пропозиція про застосування до винної особи конкретного дисциплінарного стягнення.
Із цією метою висновок службового розслідування повинен містити повне та об`єктивне дослідження обставин скоєння дисциплінарного проступку, тобто повинні бути встановлені обставини, за яких особа скоїла дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку встановлена у визначеному порядку.
VІ. Оцінка суду
Повертаючись до обставин справи суд зазначає, що прийняттю оскаржуваних наказів передувало проведення службового розслідування, за висновками якого позивач вчинив дисциплінарний проступок.
З аналізу позовної заяви вбачається, що підставою позову є порушення права позивача на захист під час проведення відповідачем службового розслідування.
В подальшому, а саме у відповіді на відзив, позивач зазначав також про необґрунтованість висновків службового розслідування, як таких, що ґрунтуються виключно на матеріалах кримінального провадження.
Суд враховує, що на момент подання позовної заяви позивач не був ознайомлений з матеріалами службового розслідування (судова справа не містить підтвердження протилежному). Проте, такі матеріали були додані відповідачем до позову 23.09.2025. Разом з тим, позивач не скористався своїм правом щодо подання заяви про зміну підстав позову.
Оцінюючи зазначені в позові підстави позову, а саме порушення права на захист під час проведення службового розслідування, суд зазначає таке.
Аналіз положень пунктів 2, 3 розділу IV Порядку № 893 у взаємозв`язку з положеннями пункту 7 частини шостої статті 1, частин першої, дев`ятої статті 15 та частин першої-третьої статті 18 Дисциплінарного статуту, свідчить про те, що член дисциплінарної комісії, який проводить службове розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни має право, зокрема, одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування. У свою чергу, поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування має право на захист шляхом участі у службовому розслідуванні, у тому числі надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи. Водночас поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, наділено також правом відмовитися від надання пояснень.
При цьому, положення частини десятої статті 15 Дисциплінарного статуту та пункту 7 розділу V Порядку № 893 свідчать, що розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження та лише на підставі окремого рішення керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. Лише у випадку розгляду справи у відкритому засіданні поліцейський, який притягається до відповідальності, повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією. У разі ж розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.
Отже у тих випадках, коли рішенням керівника, який призначив службове розслідування, не призначено розгляд дисциплінарною комісією справи у відкритому засіданні, поліцейський може реалізувати право на захист шляхом надання відповідних пояснень з доданими до них документами та матеріали. У поясненнях також може бути заявлено клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи.
Зазначена правова позиція у спорі, що виник за подібних правовідносин, викладена в постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 200/11250/19-а.
Судом установлено, що, відповідно до наказу ГУНП в Миколаївській області від 11.04.2025 № 1060 службове розслідування було призначено у формі письмового провадження. 
Водночас, позивач пояснень щодо факту вчинення дисциплінарного проступку не надав, будь-яких клопотань про залучення або витребування доказів у ході службового розслідування не заявляв, а отже не скористався своїм правом на захист.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.02.2024 у справі № 640/8784/21.
Також, в судовому засіданні позивач звертав увагу суду на те, що при наданні пояснень йому не було забезпечено можливість користуватись правовою допомогою
Суд зазначає, що ст. 18 Дисциплінарного статуту передбачено право поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, користуватися правничою допомогою.
Водночас, суд враховує, що позивач відмовився від надання пояснень , посилаючись на ст. 63 Конституції України, а не в зв`язку з незабезпеченням можливості користуватись правничою допомогою при наданні таких пояснень.
Щодо твердження позивача, про недотримання відповідачем порядку отримання пояснень суд вказує на таке.
Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває під вартою, здійснюється через адміністрацію місця ув`язнення шляхом його повідомлення про необхідність надіслати пояснення на зазначену дисциплінарною комісією адресу (ч. 11 ст. 18 Дисциплінарного статуту).
Представник позивача в судовому засіданні наголошувала, що оскільки позивач відмовився надавати пояснення, то мав бути складений відповідний акт, чого зроблено не було.
Крім того, позивачу під час відібрання пояснень питання не ставились, що ускладнювало його захист і було запропоновано викласти пояснення. 
Натомість, представник позивача стверджувала, що позивач пояснення надав власноручно, хоча і послався в них на ст. 63 Конституції України. 
Судом встановлено, що позивачу було запропоновано надати пояснення по суті справи на бланку, в якому заповнено анкетні дані і суть службового розслідування.
Позивач свою позицію виклав шляхом повідомлення про відмову надавати усні і письмові пояснення. При цьому фактів вчинення морального та психологічного тиску на позивача при відібрання пояснень не встановлено.
Верховний Суд у постанові від 25.07.2019 у справі № 826/13000/18 сформулював загальні підходи до оцінки та значення правової процедури у процесі притягнення до відповідальності посадових осіб. Так, у цій постанові Верховний Суд визначив, що правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Суд наголосив, що встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Водночас у іншій справі у постанові від 26.06.2019 у справі № 1640/3394/18 Верховний Суд указував, що саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, Суд зауважив, що деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
У цій постанові Верховний Суд визначив, що суттєве (фундаментальне) порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Тож у підсумку, Верховний Суд у справі № 1640/3394/18, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, запровадив критерій виміру суттєвості порушень правової процедури ухвалення рішення та дійшов висновку, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення. На думку Суду, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
При цьому суд зауважує, що ані матеріали службового розслідування, ані матеріали справи не містять жодних письмових скарг позивача на дії осіб, які проводили службове розслідування.
Стосовно аргументів відповідача в частині обов`язку поліцейського сприяти проведенню службового розслідування, а також посилання позивача на те, що надання пояснень в межах службового розслідування щодо поліцейського є правом, а не обов`язком останнього, на чому звертала увагу представник позивача у своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст.18 Дисциплінарного статуту поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право, зокрема надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; відмовитися від надання пояснень, факт якої фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.
Суд зазначає, що надання пояснень поліцейським, стосовно якого проводиться службове розслідування, та які саме обставини будуть викладені в цих поясненнях, є суто правом поліцейського. Однак, на думку суду, відмова позивача від надання пояснень не розкриває зміст та повноту всієї ситуації, в якій він опинився 11.04.2025. 
В цьому випадку, знайшли підтвердження доводи відповідача щодо не прояву позивачем відкритості та щирості стосовно розкриття всіх подій із зазначенням інформації про вчинення своїх дій 11.04.2025.
Окрім зазначеного, суд враховує також і обставини того, що подія, яка мала місце 11.04.2025 за участю позивача, була висвітлена в мережі Інтернет, що дискредитує органи поліції в цілому та негативно впливає на формування позитивної думки щодо правоохоронних органів серед суспільства.
Позивач звертав увагу суду, що відповідачем не надано до суду належних електронних доказів розміщення в мережі Інтеренет відомостей за подіями від 11.04.2025.
В звязку з цим суд зазначає, що матеріали службового розслідування містять посилання на інтернет-месенджер "Telegram", в якому за адересою: https://t.me/Yefreytor_Krylov/1754 на телеграм-каналі «Декабриська Правда» розміщена стаття: «Все первоначальние действия уже в прошлом».
Варто зазначити, що позивач сам факт розміщення не спростував.
Відтак, відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України, оскільки факт розміщення статті визнається учасниками справи, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню. 
При цьому, дискредитація звання поліцейського за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів Національної поліції і її працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
Практика Верховного суду та суд наголошує на тому, що дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.
Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, хоч і прийнято в тому числі на підставі відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, розпочатого відносно нього ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1,2 ст. 307 КК України, однак ґрунтується на самостійних правових підставах. Зафіксовані у висновку службового розслідування, у своїй сукупності свідчать про вчинення позивачем дисциплінарних проступків у вигляді порушень службової дисципліни, несумісних з продовженням служби у поліції.
Суд вважає, що матеріалами службового розслідування підтверджено порушення позивачем службової дисципліни, яке полягало в наступному:
-невідкладно не повідомив в разі виявлення інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» і обов`язку ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події,
-невідкладно не проінформував свого безпосереднього керівника про надзвичайну подію за участю поліцейського,
-не сприяв проведенню службового розслідування,
-публікації в мережі Інтернет, які викликали суспільний резонанс серед населення, є такими, що компрометує позивача як працівника поліції та дискредитує органи Національної поліції в цілому.
Крім того, суд враховує, що чинним законодавством регламентовано обов`язок осіб, які проходять службу в органах поліції, неухильно, сумлінно та відповідально виконувати покладені на них завдання.
Так, проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки.
У свою чергу, законодавством регламентовано спеціальний режим роботи органів поліції у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України та в умовах воєнного стану. Особа, яка заступає на службу до органів поліції, бере на себе зобов`язання виконувати покладені на неї функції та завдання, зокрема, в умовах воєнного стану, та повинна усвідомлювати і розуміти специфіку проходження служби в поліції, яка зумовлює підвищені вимоги до кожного поліцейського, якими він не може нехтувати за жодних обставин.
При цьому, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт вчинення дисциплінарного проступку, під чим слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
У свою чергу, приписами частин першої, третьої статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
У даному випадку слід враховувати висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 09.02.2022 у справі № 160/12290/20, згідно якого, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. При цьому, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.11.2023 у справі № 420/14443/22 повноваження керівника щодо обрання одного з видів дисциплінарного стягнення у період дії воєнного стану залишаються дискреційними, але з урахуванням особливості його застосування, визначеного у статті 29 Дисциплінарного статуту, зокрема, з дотриманням порядку зростання.
З огляду на характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, доведеність його вчинення, а також встановлену Дисциплінарним статутом Національної поліції України дискрецію керівника у виборі виду дисциплінарного стягнення, суд приходить до висновку, що такий вид стягнення, як звільнення зі служби в поліції є пропорційним покаранням за вчинений дисциплінарний проступок.
Відповідач дотримався порядку проведення службового розслідування та застосування дисциплінарного стягнення в період дії воєнного стану, передбаченого розділами III,Дисциплінарного статуту Національної поліції України та Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України №893 від 07.11.2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 року за №1355/32807.
Таким чином, приймаючи оскаржуваний наказ щодо позивача відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування спірного наказу та поновлення позивача на службі в поліції.
VІІ. Висновки суду
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд зробив висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до положень статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.
Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Захисників Миколаєва, 5,м. Миколаїв,54005 ЄДРПОУ 40108735) відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко