Справа № 143/982/25
Провадження № 22-ц/801/1118/2026
Категорія: 68
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сич С. М.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року	Справа № 143/982/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,
секретар судового засідання Куленко О. В.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідачка (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Погребищенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 11 березня 2026 року, постановлену у складі судді Сича С. М. в м. Погребище, дата складення повного судового рішення 12 березня 2026 року, -
в с т а н о в и в :
В жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Погребищенського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини.
В ході розгляду справи представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лавренчук А. С. подав клопотання про призначення судово молекулярно-генетичної експертизи, проведення якої доручити експертам Вінницького науково – дослідного експертно – криміналістичного центру МВС України. На вирішення експерта, зокрема, просив поставити питання: чи є  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічним батьком дитини  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є  ОСОБА_2 . 
Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 11 березня 2026 року клопотання представника позивача адвоката Лавренчука А. С. задоволено, призначено судово молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. На вирішення експертизи поставити наступне питання: - чи є  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічним батьком дитини  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є  ОСОБА_2 ?
Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції мотивував її тим, що для підтвердження наявності чи відсутності батьківства необхідні спеціальні знання у сфері, іншій ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, при цьому сторонами не надано належних та допустимих доказів у вигляді експертних висновків із цих питань.
Суд послався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18, відповідно до якої висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи має вирішальне доказове значення при встановленні батьківства, оскільки ДНК-дослідження є єдиним науково обґрунтованим методом його точного визначення.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, 27 березня 2026 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в частині визначення експертної установи та постановити нову ухвалу, якою призначити проведення забору біологічних зразків ОСОБА_4 на території Республіки Польща (у сертифікованій лабораторії або в порядку міжнародної правової допомоги згідно ст. 498 ЦПК України) за обов`язкової присутності обох сторін та офіційного засвідчення процедури представниками влади або уповноваженими особами.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що відповідачка та син перебувають у Республіці Польща, син навчається в Республіці Польща та перебуває в процесі отримання посвідки на проживання (Karta Pobytu). Згідно зі ст. 101 ЗУ ПР «Про іноземців», виїзд дитини за кордон до завершення процедури призведе до анулювання заяви, окрім того, примусовий приїзд до м. Вінниця в умовах війни загрожує безпеці дитини та її правовому статусу в ЄС, що суперечить ст. 3 Конвенції ООН про права дитини. 
06 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Лавренчука А. С., подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін.
Основними доводами відзиву є те, що виходячи зі змісту ч. 3 ст. 103 ЦПК України за згодою (або з урахуванням думки, побажань) сторін визначається саме експертна установа, а не держава її проведення. Заперечуючи в суді першої інстанції, відповідачка не пропонувала жодної експертної установи, а лише загально вказувала, що хоче щоб суд призначив проведення експертизи в Республіці Польща.
При цьому, в апеляційній скарзі міститься посилання на Конвенцію про отримання доказів за кордоном у цивільних або комерційних справах 1970 та Договір між Україною та Республікою Польща про правову допомогу 1993 року, однак відповідачка не зверталась до суду із клопотанням про надання міжнародного судового доручення, та не обґрунтовувала, які саме процесуальні дії вона бажає провести за межами України та яким чином чи в якій частині, з урахуванням того, що суд не вправі зобов`язати позивача поїхати та територію іншої держави для проведення експертизи.
Відповідачка посилається на ухвалу Верховного Суду від 25 липня 2025 року у справі № 703/2049/25 про призначення експертизи. Проте обставини, які наведені в ухвалі Верховного Суду, не є аналогічними даній справі, оскільки Верховний Суд розглядав ситуацію коли усі сторони перебували на території України, в той час як у даній справі відповідачка перебуває за її межами.
В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала вимоги викладені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити. Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Лавренчук А. С. заперечили проти апеляційної скарги, підтримали доводи, викладені у відзиві.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала відповідає вимогам закону. 
По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:
- в жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Погребищенського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини (а.с. 2 – 7);
- в жовтні 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лавренчука А. С. подав клопотання, про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, проведення якої доручити експертам Вінницького науково – дослідного експертно – криміналістичного центру МВС України. На вирішення експерта, зокрема, просить поставити питання: чи є  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічним батьком дитини  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є  ОСОБА_2 (а. с. 17 - 19);
- 03 лютого 2026 року до Погребищенського районного суду Вінницької області від відповідачки ОСОБА_2 надійшло клопотання, в якому вона просила доручити проведення судової молекулярно–генетичної експертизи із її участю акредитованій лабораторії, розташованій на території Республіки Польща (а.с. 66 );
- ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 11 березня 2026 року клопотання представника позивача адвоката Лавренчука А. С. задоволено, призначено судово молекулярно-генетичну експертизу (а.с. 75 – 77).
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. До основних засад (принципів) цивільного судочинства відносяться, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність.
Відповідно частин 1, 2, 4, 5статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.
Згідно з статтею 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.
Частиною 3 статті 103 ЦПК України визначено, що при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.
Відповідачка ОСОБА_1 , заперечуючи проти проведення експертизи в Україні, просила доручити проведення експертизи експертній установі Республіки Польща. Проте Цивільний процесуальний кодекс, Закон України «Про судову експертизу» не містить приписів, які б дозволяли суду призначити проведення експертизи іноземній експертній установі. Так, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
Відтак доводи апеляційної скарги про необхідність проведення експертизи за кордоном з огляду на перебування відповідачки ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 у Республіці Польща та можливі наслідки для їх правового статусу не спростовують законності оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 2 ст. 502 ЦПК України, доручення суду про виконання певних процесуальних дій стосовно громадянина України, який проживає на території іноземної держави, може бути виконано працівниками дипломатичного представництва чи консульської установи України у відповідній державі, якщо це передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У разі вчинення певних процесуальних дій складається протокол, що підписується особою, стосовно якої вчинені процесуальні дії, та особою, яка вчинила процесуальні дії, і скріплюється печаткою відповідної закордонної дипломатичної установи України. У протоколі зазначаються день, час і місце виконання доручення.
Статтею 80 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України. Доручення судів України про вручення документів громадянам України, які постійно проживають за кордоном, або отримання від них доказів на території іноземної держави можуть бути виконані консульською посадовою особою України відповідно до міжнародних договорів України або в іншому порядку, що не суперечить законодавству держави перебування.
Посилання в апеляційній скарзі на положення міжнародних договорів, зокрема Конвенції про отримання доказів за кордоном у цивільних або комерційних справах 1970 року та Договору між Україною та Республікою Польща про правову допомогу, є безпідставними, оскільки відповідачка не зверталась до суду першої інстанції з належним клопотанням про направлення судового доручення, не конкретизувала обсяг процесуальних дій, які необхідно виконати за кордоном, та не обґрунтувала неможливість проведення експертизи в Україні у спосіб, визначений процесуальним законом.
Відібрання біологічних зразків для проведення молекулярно-генетичної експертизи здійснюється у суворо визначеному порядку уповноваженим експертом, що забезпечує належність та допустимість доказів. Проведення таких дій поза межами компетенції визначеної судом експертної установи або без дотримання встановленої процедури може викликати обґрунтовані сумніви у достовірності результатів дослідження.
Посилання ОСОБА_2 на необхідність забезпечення найкращих інтересів дитини та положення статті 3 Конвенції ООН про права дитини не змінюють висновків суду, оскільки сам по собі вибір експертної установи не порушує прав дитини, а процесуальне законодавство України передбачає механізми реалізації прав сторін, у тому числі можливість подання висновку експерта, складеного на замовлення сторони (стаття 106 ЦПК України).
Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що твердження ОСОБА_2 що приїзд дитини до України призведе до анулювання процедури отримання посвідки на постійне проживання, не підтверджене жодними доказами, а додана до апеляційної скарги копія якогось документу (а.с. 100) яку апелянт називає «заява на подачу на карту побуту», не містить перекладу на українську мову. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала Погребищенського районного суду Вінницької області від 11 березня 2026 року постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законною та обґрунтованою, наведене в апеляційній скарзі не спростовує висновків суду, відтак підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 11 березня 2026 року залишити без змін
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне рішення складено 04 травня 2026 року.
Головуюча Т. М. Шемета
Судді:   О. Ю. Береговий
Т. Б. Сало