справа № 619/3725/26
провадження № 2-о/619/140/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі головуючого судді Коваленко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа: Дергачівська міська рада Харківської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,-
УСТАНОВИВ:
До Дергачівського районного суду Харківської області звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , заінтересована особа: Дергачівська міська рада Харківської області, із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.
В обґрунтування заяви зазначили, що вони є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого комісією по приватизації державного житлового фонду радгоспу «Дергачівський» 29 березня 1994 року та зареєстрованого Дергачівським МП «Інвенрос», запис у реєстровій книзі № 1-2. Під час оформлення прав на нерухоме майно та звернення для проведення державної реєстрації речових прав заявникам стало відомо, що у вказаному свідоцтві їх прізвище зазначено як « ОСОБА_4 », тоді як відповідно до паспортів громадян України та інших документів, що посвідчують особу, правильним є написання прізвища « ОСОБА_5 ». У зв`язку з наявністю зазначених розбіжностей заявники позбавлені можливості належним чином реалізувати свої майнові права та здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Оскільки внесення відповідних змін до правовстановлюючого документа у позасудовому порядку є неможливим, заявники звернулися до суду із цією заявою.
Заявники у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі їх представника, зазначив, що заперечення відсутні.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Суд, вивчивши доводи заяви, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого комісією по приватизації державного житлового фонду радгоспу «Дергачівський» 29 березня 1994 року та зареєстрованого Дергачівським МП «Інвенрос», запис у реєстровій книзі № 1-2, будинок АДРЕСА_1 на праві приватної, спільної сумісної власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру прізвище, ім`я та по-батькові заявника зазначено ОСОБА_9 .
Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Дергачівським РВ УМВСУ в Харківській області від 13.01.1998, та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру прізвище, ім`я та по-батькові заявника зазначено ОСОБА_10 .
Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Дергачівським РВ ГУМВСУ в Харківській області від 31.01.2008, та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру прізвище, ім`я та по-батькові заявника зазначено ОСОБА_11 .
В цьому Свідоцтві прізвище заявників зазначено: « ОСОБА_4 », в той час, як відповідно до паспорта громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру їх прізвища: « ОСОБА_5 ».
Вирішуючи справу по суті, суд враховує наступні норми закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 55 Конституції України кожна особа має право на судовий захист.
Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У ч. 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Як роз`яснено в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.
За правовими позиціями Верховного Суду України, щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.
Факт, про встановлення якого просять заявники, має для них юридичне значення, оскільки від встановлення такого факту залежить можливість здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно та реалізація їхніх майнових прав.
Аналізуючи наведені норми права та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення заяви, оскільки надані заявниками документи містять розбіжності, які усунути у позасудовому порядку немає можливості.
Виходячи з наданих доказів, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню.
Під час подання заяви заявниками було сплачено судовий збір, але з урахуванням предмету заяви, відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі у порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 293, 315, 319, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа: Дергачівська міська рада Харківської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) правовстановлюючого документа, а саме: Свідоцтва про право власності на житло, виданого комісією по приватизації державного житлового фонду радгоспу «Дергачівський» від 29 березня 1994 року та зареєстрованого МП «Інвенрос», запис у реєстровій книзі № 1-2, виданого на ім`я ОСОБА_12 .
Встановити факт належності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) правовстановлюючого документа, а саме: Свідоцтва про право власності на житло, виданого комісією по приватизації державного житлового фонду радгоспу «Дергачівський» від 29 березня 1994 року та зареєстрованого МП «Інвенрос», запис у реєстровій книзі № 1-2, виданого на ім`я ОСОБА_13 .
Встановити факт належності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ) правовстановлюючого документа, а саме: Свідоцтва про право власності на житло, виданого комісією по приватизації державного житлового фонду радгоспу «Дергачівський» від 29 березня 1994 року та зареєстрованого МП «Інвенрос», запис у реєстровій книзі № 1-2, виданого на ім`я ОСОБА_14 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  Н. В. Коваленко