Справа № 442/1199/26 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б. 
Провадження № 33/811/1066/26 Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 червня 2026 року,
з участю правопорушника – ОСОБА_1 
захисника правопорушника – адвоката Романського С.І.

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 665,60 гривень судового збору в дохід держави.
Згідно з постановою судді,  ОСОБА_1 11 лютого 2026 року о 12:25 в с. Почаєвичі на дорозі Т1402 Східниця-Пісочна 27км керував транспортним засобом PEUGEOT 307 н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (неприродня бідність, змушені зіниці очей, виражене тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі відмовився. 
В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1 покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Звертає увагу на наявні помилки у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення, у тому числі щодо дати події, а також ознак наркотичного сп`яніння. При цьому, звертає увагу, що вказані недоліки були усунуті за допомогою рапорта поліцейського, що нормами КУпАП чи іншими нормативно-правовими актами України не передбачено. Вважає, що автомобіль було зупинено безпідставно, при цьому, на відеозаписі відсутній момент руху автомобіля у час, зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення (а саме: о 12:25 год). Акцентує увагу на те, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в найближчому медичному закладі (в т.ч. в «Трускавецькій міській лікарні»), з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння. Зауважує, що як направлення на огляд у медичний заклад, так і сам протокол про адміністративне правопорушення складалися без його участі, без відеофіксації та без участі двох свідків. Крім цього, правопорушник стверджує, що ніколи не вживав наркотичні засоби, у зв`язку з чим наступного дня самостійно пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння та відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12 лютого 2026 року ознак чи стану сп`яніння у нього не виявлено.
Просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі стосовно нього за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1 та виступ його захисника – адвоката Романського С.І. про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан сп`яніння.
Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, на підставі досліджених доказів, прийшов до обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився.
Висновок судді зроблений внаслідок всебічного, повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи та підтверджується дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №588649 від 11 лютого 2026 року, де викладена фабула вчиненого правопорушення; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до Трускавецької міської лікарні від 11 лютого 2026; рапортом поліцейського РВПП Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області Миго О. від 11 лютого 2026 року; відеозаписом події, яким суддя районного суду дала належну правову оцінку в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд. 
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обгрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки такі містять фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.
Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №588649 від 11 лютого 2026 року, складений щодо ОСОБА_1 за своєю формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства, містить у собі усі необхідні дані щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та особи-порушника. 
Як зазначено в протоколі, права та обов`язки згідно зі ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП ОСОБА_1 були роз`яснені, про що свідчить підпис останнього у такому. 
Що стосується покликань апелянта про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не вірно зазначено дату події, то такі апеляційний суд вважає опискою, яка виправлена шляхом складання поліцейським ВРПП Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області Миго О. рапорту, і не змінює суті правопорушення, яке вчинене ОСОБА_1 та повністю відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта в частині недоведення факту керування ним транспортним засобом, оскільки такі спростовуються зібраними та дослідженими по справі вищепереліченими доказами, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, а невизнання правопорушником своєї вини у скоєному, суд розцінює як спосіб уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення, та відхиляє їх.
При цьому, під час апеляційного розгляду правопорушник ОСОБА_1 визнав, що 11 лютого 2026 року керував транспортним засобом PEUGEOT 307 н.з. НОМЕР_1 та був незаконно зупинений працівниками поліції, якими в подальшому йому запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, проте він відмовився, оскільки віз дитину до лікаря. 
Щодо тверджень апелянта про те, що працівники поліції незаконно його зупинили, то такі можуть бути предметом іншого розгляду у визначеному законом порядку. 
Що стосується доводів правопорушника ОСОБА_1 щодо порушення проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, то такі суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, виходячи з наступного.
Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно з п. 2 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008р., огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначається Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1452/735 від 09.11.2015 р.
При цьому в Інструкції вказано, що огляд на стан наркотичного сп`яніння правоохоронці проводять не на місці зупинки транспортного засобу, а у спеціальному медичному закладі. Так, розділом ІІІ Інструкції передбачено, що огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я, який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством, яким за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями, встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. 
Крім цього, згідно п. 9 розділу ІІ «Проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів» Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на місці чи в закладі охорони здоров`я, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Отже, вказаних вимог Закону, працівниками поліції було дотримано у повному обсязі, відтак, апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09 листопада 2015 року №1452/735. 
Крім цього, апеляційний суд не приймає до уваги висновок лікаря №47 від 12 лютого 2026 року о 16:21 год, за результатами огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, згідно якого останній не перебував в стані наркотичного сп`яніння, оскільки такий проведено за минуванням двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення та у відсутності поліцейського, що суперечить вимогам абзацу 4 ст. 266 КУпАП та відомчих нормативно-правових актів, крім цього, правопорушник ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а не за керуванням транспортним засобом в такому стані.
Апеляційний суд також не приймає до уваги покликань апелянта на незаконність постанови місцевого суду у зв`язку з тим, що суддя місцевого суду у постанові зазначив про те, що «надані суду докази в їх сукупності є належними та достатніми факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння», та вважає таке опискою, при цьому, суддею вірно зазначено про порушення правопорушником п.2.5 ПДР України, а саме за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. 
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).
Таким чином,  покликання правопорушника ОСОБА_1 про те, що постанова суду є незаконною та необгрунтованою, не в повній мірі відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясувала усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. 
При цьому, апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного вважає, що стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, - 

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 червня 2026 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік – без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.  

Суддя   Галапац І.І.