П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3182/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Тарновецький І.І. 
Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П. 
08 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П. 
суддів: Драчук Т. О.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.11.2025 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №221950001867 від 11.12.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.10.2024 про призначення пенсії за вислугу років, зарахувавши до її страхового та спеціального стажу роботи періоди з 09.02.2004 по 01.08.2007, з 05.07.2010 по 01.10.2011, з 01.10.2011 по 01.06.2017 в подвійному розмірі згідно з ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, проігнорував відсутність підтвердження спеціального стажу, а також безпідставно застосував положення статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до спірних періодів роботи після 01.01.2004 року. 
Також апелянт вказує, що позивач не підтвердила наявність необхідних умов для зарахування спірних періодів роботи до спеціального стажу у подвійному розмірі, оскільки відсутні документи про атестацію, а посади не відповідають вимогам нормативних актів МОЗ України.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою від 07.10.2024 про призначення пенсії за вислугою років.
Рішенням №221950001867 від 11.12.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило позивачці у призначенні пенсії за вислугою років, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи 26 років 6 місяців, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV, вказавши, що страховий стаж позивачки становить 25 років 01 місяць.
До спеціального стажу не зараховано: періоди роботи з 09.02.2004 по 01.08.2007, з 05.07.2010 по 01.10.2011, з 01.10.2011 по 01.06.2017 згідно довідки від 02.10.2024 № 174 та акту зустрічної перевірки від 02.12.2021 № 2200-0402-1/3631, оскільки відсутні відомості за зазначені періоди роботи про проходження атестацій як медичного персоналу.
Вважаючи протиправним рішення відповідача від 11.12.2024, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно з ст.51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Статтею 52 Закону №1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до п.«е» ст.55 Закону.
Відповідно до п.2-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 02.03.2015 №213-VIII (далі Закон №213-VIII) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст. ст. 52, 54 та 55 Закону №1788-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-ХІІ.
Закон №213-VIII набрав чинності 11.10.2017 року, яким внесені зміни до п. «е» ст. 55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають: «е) працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.
Оскільки Закон №213-VIII набрав чинності 11.10.2017 то необхідний спеціальний стаж для призначенні позивачці пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я станом на зазначену дату повинен становити 26 років 6 місяців.
Згідно з оскаржуваним рішенням загальний страховий стаж позивачки становить 25 років 01 місяць, а спеціальний стаж 05 років 02 місяці станом на 11.10.2017, тобто менше необхідного. Однак до страхового та спеціального стажу не зараховано періоди з 09.02.2004 по 01.08.2007, з 05.07.2010 по 01.10.2011, з 01.10.2011 по 01.06.2017 в подвійному розмірі.
Доводи апелянта про те, що позивач не підтвердила наявність спеціального стажу у зв`язку з відсутністю атестації та неналежністю займаних посад, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких закладах передбачено статтею 60 Закону №1788-ХІІ, згідно якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Колегія суддів зазначає, що визначальним критерієм для застосування статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є не лише наявність формальної медичної освіти чи атестації, а фактичний характер роботи у відповідному закладі охорони здоров`я, який віднесений законом до переліку установ, робота в яких зараховується у пільговому обчисленні стажу.
Таким чином, доводи апелянта щодо обов`язковості атестації як безумовної передумови зарахування стажу не ґрунтуються на нормах закону та є наслідком неправильного тлумачення підзаконних нормативних актів.
Отже, Законом №1788-ХІІ передбачено подвійне зарахування (до страхового та спеціального) стажу періодів роботи, зокрема, в закладах з надання психіатричної допомоги.
Апелянт посилається на те, що положення статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не можуть застосовуватись до періодів роботи після 01.01.2004 року.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 4 статті 24 Закону України №1058-IV пільговий порядок обчислення стажу, передбачений законодавством, що діяло раніше, застосовується для визначення права на пенсію за вислугу років.
Отже, норми Закону №1788-XII підлягають застосуванню саме для визначення права на пенсію, у тому числі щодо зарахування стажу у пільговому обчисленні, незалежно від періоду його набуття, якщо закон прямо не встановлює іншого.
Таким чином, доводи апелянта про неможливість застосування подвійного обчислення стажу є помилковими.
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 26.06.2000 позивач працювала у Хмельницькій обласній психіатричній лікарні №1 (КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради) з 22.05.2001 по 09.02.2004 на посаді фельдшера - лаборанта, з 09.02.2004 по 21.11.2006 на посаді лаборанта з вищою немедичною освітою клініко-діагностичної лабораторії, з 21.11.2006 по 01.08.2007 на посаді завідувачки клініко-діагностичної лабораторії, з 01.08.2007 по 01.10.2008 на посаді лаборанта з вищою немедичною освітою, з 01.10.2008 по 05.07.2010 на посаді бактеріолога, з 05.07.2010 до 01.10.2011 на посаді завідувачки клініко-діагностичної лабораторії, з 01.10.2011 по 01.06.2017 на посаді бактеріолога.
Довідкою Комунального некомерційного підприємства "Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги" Хмельницької обласної ради від 02.10.2024 №174 підтверджується, що ОСОБА_2 працювала Хмельницькій обласній психіатричній лікарні №1 на посаді: фельдшера-лаборанта з 22.05.2001 (наказ №76-о від 21.05.2001 до 09.02.2004 (наказ №20-о від 11.02.2004); лаборанта з вищою немедичною освітою клініко-діагностичної лабораторії з 09.02.2004 (наказ №20-о від 11.02.2004) до 21.11.2006 (наказ №181-о від 21.11.2006); завідувачки клініко-діагностичної лабораторії з 21.11.2006 (наказ №181-о від 21.11.2006) до 01.08.2007 (наказ №116-о від 01.08.2007); лаборанта з вищою немедичною освітою з 01.08.2007 (наказ №116-о від 01.08.2007) до 01.10.2008 (наказ МОЗ України №122 від 12.03.2008; бактеріолога з 01.10.2008 (наказ МОЗ України №122 від 12.03.2008) до 05.07.2010 (наказ №74-о від 24.06.2010); завідувачки клініко-діагностичної лабораторії з 05.07.2010 (наказ №74-о від 24.06.2010) до 01.10.2011 (наказ №141-о від 28.09.2011); бактеріолога з 01.10.2011 (наказ №141-о від 28.09.2011) по 01.06.2017 (наказ №59-о від 28.04.2017).
Статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що психіатрична допомога це комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин.
Фахівець - медичний працівник (лікар, медична сестра, фельдшер), психолог, соціальний працівник та інший працівник, який має відповідну освіту та спеціальну кваліфікацію і бере участь у наданні психіатричної допомоги.
Заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.
Амбулаторна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних умовах.
Стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд.
Хмельницька обласна психіатрична лікарня №1 та КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради, як лікарняні заклади призначені для надання психіатричної допомоги, і в розумінні статті 60 Закону № 1788 є закладами з надання психіатричної допомоги.
Також суд зазначає, що відповідачем не заперечується факт роботи позивача в психіатричних закладах у спірні періоди.
Колегія суддів зазначає, що трудова книжка, довідки закладу охорони здоров`я та дані, що містяться у матеріалах справи, є належними та достатніми доказами факту роботи позивача у відповідному закладі та на відповідних посадах.
Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що на позивачку поширюється ст. 60 Закону №1788-ХІІ щодо подвійного зарахування (до страхового та спеціального) стажу періодів роботи з 09.02.2004 по 01.08.2007, з 05.07.2010 по 01.10.2011, з 01.10.2011 по 01.06.2017, отже такий період підлягає зарахуванню до страхового та спеціального стажу.
Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №221950001867 від 11.12.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років є протиправним та підлягає скасуванню.
Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду України у справі №21-1660а16 є нерелевантним до спірних правовідносин, оскільки у зазначеній справі предмет спору та фактичні обставини відрізняються.
Також, в контексті розгляду цієї справи суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.10.2024 про призначення пенсії за вислугу років, зарахувавши до її страхового та спеціального стажу роботи періоди з 09.02.2004 по 01.08.2007, з 05.07.2010 по 01.10.2011, з 01.10.2011 по 01.06.2017 в подвійному розмірі згідно з ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Смілянець Е. С.