Справа № 645/142/26
Провадження № 1-кп/645/290/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
11 травня 2026 року  

Немишлянський районний суд м.Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 секретаря судових засідань – ОСОБА_2 , , за участю прокурора Слобідської окружної прокуратури м.Харкова – ОСОБА_3 , захисника – ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові матеріали кримінального провадження № 12025220830000052 від 17.11.2025, 
за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодар Запорізької області, громадянина України, українця, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України, не судимий

за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України 

В С Т А Н О В И В:

16.11.2025 року, приблизно о 12:20 ОСОБА_5 достовірно знаючи, що на всій території України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан, який продовжено до 03 лютого 2026 року, знаходячись у тролейбусі № 13, який зупинився на зупинці «Турбоатом» по проспекту Героїв Харкова, 136 міста Харкова, через вікно побачив раніше незнайомого йому потерпілого ОСОБА_6 з одягненою нагрудною шкіряною сумкою коричневого кольору та який спав, сидячи на бордюрі. У цей момент, у ОСОБА_5 виник раптовий, злочинний, корисливий умисел на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 . Так, в подальшому з метою реалізації свого раптового, злочинного, корисливого умислу направленого на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_5 вийшов з тролейбуса та підійшов до потерпілого ОСОБА_6 , де скориставшись нагодою, що останній знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, став оглядати зміст його нагрудної шкіряної сумки, в цей момент потерпілий ОСОБА_6 зрозумівши, що його речі викликали інтерес у ОСОБА_5 , з метою уникнення подальшого спілкування з ним став рухатись у напрямку станції «Турбоатом» КП «Харківський метрополітен». Далі, потерпілий ОСОБА_6 по сходам спустився до сходового майданчику підземного пішохідного переходу станції «Турбоатом» КП «Харківський метрополітен», за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, 138-М, де його наздогнав ОСОБА_5 , який продовжуючи реалізацію свого раптового, злочинного, корисливого умислу, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою особистого незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, наніс два удари правою рукою потерпілому ОСОБА_6 вправу частину обличчя, від отримання яких останній впав на підлогу сходового майданчику, спричинивши тим самим останньому тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі та голові, садно на правій руці, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень. Скориставшись станом потерпілого, ОСОБА_5 відкрито, з застосуванням фізичної сили шляхом ривка вирвав шкіряну чоловічу сумку коричневого кольору з рук потерпілого ОСОБА_6 , в якій знаходились грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів, що станом на 16.11.2025 відповідно до офіційного курсу Національного банку України становить 126192,30 грн., 8 000 гривень, купюрами номіналом по 500 та 1000, мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 10» вартістю 3093 грн., мобільний телефон марки «iPhone XS» вартістю 4200 грн., а також особисті речі потерпілого, який почав кричати ОСОБА_5 , щоб він зупинився та повернув йому викрадені речі. Після чого, ОСОБА_5 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 , утримуючи при собі вказану шкіряну чоловічу сумку коричневого кольору, вартістю 924,60 грн., покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 142 409,90 гривень.
Крім того, 16.11.2025, точний час судом не встановлено, але не раніше 12:20, ОСОБА_5 віддалившись від місця вчинення злочину на певну відстань, перебуваючи за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, 138-Б, на відкритій ділянці місцевості перевірив вміст сумки, якою він відкрито з застосуванням фізичної сили заволодів з рук потерпілого ОСОБА_6 та виявив, що в ній знаходяться також документи, видані на ім`я ОСОБА_6 , а саме: паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий Московським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області 14.05.2003 та паспорт громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_2 , запис № 19610803-03876, виданий 13.12.2018, орган, що видав 6391. Розуміючи, що паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон є важливими особистими документами та усвідомлюючи, що втрата даних документів істотно ускладнює реалізацію особою своїх прав, свобод та законних інтересів, таємно привласнив вищевказані документи та після чого з місця вчинення вказаного кримінального проступку зник, розпорядившись документами на власний розсуд.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 беззаперечно визнав себе винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України, пояснив суду про обставини викладені вище, зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають фактичним обставинам справи, події вчинення ним кримінальних правопорушень вірно відображені. Дійсно, в середині листопада в денний час, знаходячись у тролейбусі № 13, який зупинився на зупинці «Турбоатом» по проспекту Героїв Харкова, у м.Харкові, через вікно побачив раніше незнайомого йому потерпілого ОСОБА_6 , з одягненою нагрудною сумкою та який спав, сидячи на бордюрі, яку він вирішив викрасти, вийшовши з тролейбуса та підійшов до потерпілого ОСОБА_6 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, став оглядати зміст його шкіряної сумки, потерпілий ОСОБА_6 по сходам спустився до сходового майданчику підземного пішохідного переходу станції «Турбоатом», де він наздогнав його, вдаривши два рази потерпілого обличчя, від чого останній, а він, в свою чергу, вирвав шкіряну чоловічу сумку потерпілого, в якій знаходились грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, 8 000 гривень, мобільний телефон марки «Xiaomi» та мобільний телефон марки «iPhone XS». Також, за зазначених обставин він заволодів паспортом громадянина України та закордонним паспортом потерпілого, після чого втік, розпорядившись документами на власний розсуд.
Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, погоджується з кваліфікацією вчинених ним кримінальних діянь, розуміючи яка міра покарання загрожує, показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує, а саме про обставини вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, кількість та вартість викраденого майна, прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд відповідно до частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінальних правопорушень та винуватості обвинуваченого у їх вчиненні, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, добровільність їхньої позиції та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З урахуванням повного визнання вини у вчинені вищенаведених кримінальних правопорушень, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ст. 349 ч.3 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вважає за доцільне обмежитись дослідженням доказів, які стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Дії  ОСОБА_5  по епізоду відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_6 суд кваліфікує в межах пред`явленого прокурором обвинувачення за  ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите заволодінні чужим майном (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому в умовах воєнного стану.
Таку кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.
Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка в свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.
З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна. При цьому, з об`єктивної сторони вчинення грабежу можливе у формі: 1) відкритого викрадення чужого майна без застосування насильства або погрози його застосування (ненасильницький грабіж); 2) відкритого викрадення чужого майна із застосуванням насильства або погрози його застосування (насильницький грабіж).
При насильницькому грабежі винний не тільки прикладає певні зусилля для того, щоб безпосередньо вилучити чуже майно, а ще і вдається до насильницького впливу на потерпілого чи інших осіб. При цьому насильство застосовується для протиправного вилучення або утримання такого майна (тобто, воно має прикладний, "інструментальний" характер).
Насильницький грабіж може бути двох видів: 1) грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого; 2) грабіж, поєднаний з погрозою застосування такого насильства.
Під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, слід розуміти заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не призвело до короткочасного розладу здоров`я або короткочасної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (нанесення ударів, побоїв, обмеження чи незаконне позбавлення волі за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння). Такі насильницькі дії, вчинені в процесі грабежу, повністю охоплюються ч. 4 ст. 186 і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК не потребують.
Предметом грабежу є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи.
Протиправність дій винної особи полягає в тому, що під час відкритого викрадення у винного немає жодного права і будь-яких підстав для вилучення майна у потерпілого.
Інтелектуальні ознаки умислу проявляються в тому, що винний, протиправно вилучаючи майно, чітко усвідомлює незаконний характер своїх дій, розуміє, що не має на майно, яке він вилучає, жодного права. Вилучаючи майно, винний усвідомлює той факт, що воно вибуде з володіння власника чи законного володільця майна, розуміє, що власник чи законний володілець будуть позбавлені можливості реалізувати свої правомочності щодо цього майна.
Вольова ознака прямого умислу характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків: винний бажає незаконно вилучити відповідне майно і позбавити власника чи законного володільця можливості володіти, користуватися чи розпоряджатися відповідним майном.
Грабіж потрібно вважати закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.
Таким чином, для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 186 КК має бути встановлено і доведено, що особа усвідомлювала те, що майно, яким вона заволодіває, є чужим для неї, свої дії вона вчиняє у присутності потерпілого або інших осіб, її дії помічені й оцінюються іншими як протиправні, а також передбачала суспільно небезпечні наслідки своїх протиправних дій і бажала їх настання, що встановлено у ході судового розгляду.

Дії  ОСОБА_5  по епізоду відкритого викрадення паспорту громадянина України та закордонного паспорту потерпілого ОСОБА_6  суд кваліфікує в межах пред`явленого прокурором обвинувачення за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом. 
З урахуванням повного визнання вини у вчинені вищенаведених кримінальних правопорушень, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ст. 349 ч.3 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вважає за доцільне обмежитись дослідженням доказів, які стосуються особи обвинуваченого, процесуальних витрат, речових доказів. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Вину обвинуваченого ОСОБА_5  в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України суд вважає доведеною.
Згідно ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю вчинених кримінальних правопорушень, добровільне відшкодування заподіяної шкоди..
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого ОСОБА_5  встановлено, що він в силу ст. 89 КК України раніше не засуджений (довідка УІАП ГУНП в Запорізькій області від 18.11.2025 року, ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 03.07.2006 року), не працює, на обліку в наркологічному диспансері та психоневрологічному диспансерах не перебуває ( повідомлення «Обласної клінічної наркологічної лікарні» №9179 від 19.11.2025 року, «Обласного психоневрологічного диспансеру №3» №5643 від 19.11.2025 року). 
Також при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує його бажання встати до лав Збройних Сил України, про що він неодноразово наголошував у ході судового розгляду.
Окрім того, суд враховує думку потерпілого ОСОБА_6 , який у ході судового розгляду заявив, що жодних претензій до обвинуваченого не має, просив не призначати суворе покарання, а сам обвинувачений, в свою чергу, вибачився перед потерпілим. 
Згідно з приписами ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За змістом ст.ст. 50,65 КК України особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру тяжкості кримінального правопорушення.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушеннями, які, за змістом ст. 12 КК України, є умисним тяжким кримінальним правопорушенням та кримінальним проступком, наслідки вчинення кримінальних правопорушень, обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, стан його здоров`я, відношення обвинуваченого до скоєних злочинів, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження ОСОБА_5 вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді позбавлення волі, іззастосуванням ч.1 ст. 70 КК України, оскільки його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень не можливо без ізоляції від суспільства, однак, з застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Приписи статті 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Відповідно до висновку Верховного Суду від 27.04.2021 року у справі №712/4384/20, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст.69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання. Суди зобов`язані встановити не лише наявність, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Суд також враховує, що у Постанові від 10.07.2018 року (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.
Тобто для застосування судом положень статті 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.
Такий висновок зробив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 27.04.2021 (справа № 712/4384/20, провадження №51-548км21).
Таким чином, вирішуючи питання про застосування ст. 69 КК України, суд враховує обставини правопорушення та особу обвинуваченого, відсутність обставин які обтяжують покарання та наявність декількох обставини які пом`якшують покарання, його майновий стан та стан здоров`я, добровільно, своєю активною поведінкою сприяв розкриттю кримінального правопорушення та з`ясуванню обставин його вчинення, у вчиненому щиро розкаявся, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, внаслідок вчиненого злочину тяжких наслідків не настало, беручи до уваги обставини справи, а також особу обвинуваченого, а тому суд приходить до висновку, що призначення обвинуваченому мінімального покарання в межах санкції ч.4 ст.186 КК України є недоцільним, у зв`язку з чим, при призначенні покарання суд вважає необхідним застосувати положення ч.1 ст.69 КК України і призначити покарання у розмірі, що є меншим ніж зазначене у санкції правової норми.
Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним і пропорційним.
Таким чином, призначення обвинуваченому за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, покарання із застосуванням положення ст. 69 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і повністю відповідає вимогам статей 65 - 67 КК України.
Таке покарання за глибоким переконанням суду буде обґрунтованим і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами кримінальних правопорушень.
Призначення такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ч.9 ст. 100 КПК. 
Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні процесуальні витрати на залучення експертів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених ч.4 ст. 186 та ч. 3 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання:
за ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 6 років позбавлення волі;
за ч.3 ст. 357 КК України у виді одного року обмеження волі
На підставі ч. 1 ст.70КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 покарання у виді 6 років позбавлення волі
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набранням вироком законної сили та направлення його для подальшого відбуття покарання, суд вважає необхідним залишити без змін - тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» .
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_5  відраховувати з моменту його фактичного затримання – 20 листопада 2025 року.
Стягнути з  ОСОБА_5 на користьна користь держави в особі Харківського НДЕКЦ МВС України (Код доходів 24060300,) витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи від 01.12.2025 року № СЕ-19/121-25/29765-ТВ у розмірі 3565,60 гривень;, на проведення судово-товарознавчої експертизи від 01.12.2025 року № СЕ-19/121-25/29815-ТВ у розмірі 2674,20 гривень;на проведення судово-товарознавчої експертизи від 01.12.2025 року № СЕ-19/121-25/29816-ТВ у розмірі 3565,60 гривень.
Речові докази  прозорий чохол з іконкою та членським квитком «ХГКК» на ім`я ОСОБА_6 , картка клубу колекціонерів № 0149; чохол чорного кольору з іконами; органайзер для карток, особисті візитівки 2 штуки; аркуші з нотатками 3 штуки; чеки та квитанції 9 штук; картка «Монобанку» № НОМЕР_3 ; сумка коричневого кольору; навушники; ручка; мобільний телефон марки «Хіаomі Redmі», темного кольору, має пошкодження, в чохлі прозорого кольору, грошові кошти у розмірі 2800 (дві тисячі вісімсот) доларів, загальною кількістю 28 (двадцять вісім) купюр, номіналом по 100 (сто) доларів кожна, з наступними серіями та номерами: - QС 1745 7965А у кількості 1 (одна) штука; - РF 37195270Р у кількості 1 (одна) штука; - РF 37195269Р у кількості 1 (одна) штука; - РF 90281340N у кількості 1 (одна) штука; - РF 37195272Р у кількості 1 (одна) штука; - РF 37195271Р у кількості 1 (одна) штука; - РВ 45164942L у кількості 1 (одна) штука; - РG 38659210В у кількості 1 (одна) штука; - РІ 06229800В у кількості 1 (одна) штука; - QС 17457966А у кількості 1 (одна) штука; - МВ 58858212К у кількості 1 (одна) штука; - LВ 87982734М у кількості 1 (одна) штука; - LВ 06271718Н у кількості 1 (одна) штука; - QE 60387069А у кількості 1 (одна) штука; - QС 17457963А у кількості 1 (одна) штука; - QD 87301668А у кількості 1 (одна) штука; - QJ 07381051А у кількості 1 (одна) штука; - QD 87301669А у кількості 1 (одна) штука; - QD 87301630А у кількості 1 (одна) штука; - QA 12210608А у кількості 1 (одна) штука; - РІ 06237472В у кількості 1 (одна) штука; - РВ 85029153F у кількості 1 (одна) штука; - РЕ 35474340D у кількості 1 (одна) штука; - РF 37195266Р у кількості 1 (одна) штука; - РF 90281339N у кількості 1 (одна) штука; - РF 37195268Р у кількості 1 (одна) штука; - РF 37195267Р у кількості 1 (одна) штука; - QC 17457964А у кількості 1 (одна) штука, які поміщені до сейф-пакету 1010055322 з пояснювальним написом та підписами учасників процесу, мобільний телефон ТМ «iPhone» в корпусі білого кольору, в розбитому стані дисплей та задня панель; чохол силіконовий чорного кольору, які поміщено до сейф-пакету № ICR0055317 з пояснювальним написом та підписами учасників процесу; пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , серія НОМЕР_4 ; банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , строк дії 11/28, поміщені до сейф-пакету № ICR0055314 з пояснювальним написом та підписами учасників процесу; ланцюжок, виготовлений з металу сірого кольору в прозорому полімерному пакунку на фіксаторі та який після огляду поміщено до сейф-пакету № ICR0055316 з пояснювальним написом та підписами учасників процесу; 2 (два хрестики), виготовлені з металу сірого кольору різних розмірів, з написом «спаси и сохрани» та гравіюванням; монету номіналом 2 (дві) копійки, 1993 року випуску, які оглянуто та поміщено до сейф-пакету № ICR0055315 з пояснювальним написом та підписами учасників процесу, які знаходяться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_6 , після набання вироком законної сили – вважати йому повернутими.
Речові докази – флеш носії типу «Kingston» із встановленою мікро Sim-карткою, на якому зберігаються три відеофайли, які містять записи з камер відеоспостереження тролейбуса №13, флеш носії типу «Kingston» із встановленою мікро Sim-карткою, на якому зберігаються один відеофайл, який містить запис заводу «Турбоатом» за адресою: м.Харків, пр-т Героїв Харкова, 138, які знаходяться на зберіганні в матеіралах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили – залишити там зберігати.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Немишлянський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з дня вручення копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 

Головуючий суддя: