ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" травня 2026 р. Справа№ 911/437/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Пономаренка Є.Ю.
суддів: Руденко М.А. 
Барсук М.А. 

при секретарі судового засідання Муковоз В.І., 
за участю представників:
від позивача – Приходько Я.М.,
від відповідача - Гаврин Д.В., 
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Бориспіль” на рішення Господарського суду Київської області від 09.12.2025 у справі №911/437/25 (суддя Подоляк Ю.В., повне рішення складено 02.02.2026) за позовом Державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Бориспіль” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Аеро Ресторантс” про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення 6309000,00 грн.
ВСТАНОВИВ наступне.
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Бориспіль” (далі – позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Аеро Ресторантс” (далі – відповідач) про зобов`язання виконати умови п.п. 2.2.2 п. 2.2 договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 20.04.2015 № 02.5-14/1-30, а саме: надати ДП “Міжнародний аеропорт “Бориспіль” довідки про чистий дохід, отриманий від своєї діяльності за звітний місяць відповідно до предмету цього договору, за березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, квітень 2023 року, травень 2023 року, червень 2023 року, липень 2023 року, серпень 2023 року, вересень 2023 року, жовтень 2023 року, листопад 2023 року за підписом керівника і головного бухгалтера ТОВ “Аеро Ресторантс”, та періодичні місячні звіти за період березень 2022 року березень 2023 року, видані реєстратором розрахункових операцій з фіскальним номером 3000531477, і періодичні місячні звіти за період березень 2022 року листопад 2023 року, видані реєстратором розрахункових операцій з фіскальним номером 3000372233 та стягнення 6309000 грн. штрафу.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне відповідачем умов договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 20.04.2015 № 02.5-14/1-30 щодо надання позивачу довідки про чистий дохід отриманий від своєї діяльності в орендованому приміщенні та періодичних місячних звітів, виданих касовими апаратами за березень 2022 року – листопад 2023 року.
Рішенням Господарського суду Київської області від 09.12.2025 у справі №911/437/25 позов задоволено частково; 
зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю “Аеро Ресторантс” (м. Бориспіль - 7, Бориспільський р-н, Київська обл., 08301, ідентифікаційний код 37222400) виконати встановлені п.п. 2.2.2 п. 2.2 договору від 20.04.2015 № 02.5-14/1-30 зобов`язання відповідно до погоджених сторонами договору умов, а саме: надати Державному підприємству “Міжнародний аеропорт “Бориспіль” (вул. Бориспіль-7, с. Гора, Бориспільський р-н, Київська обл., 08300, ідентифікаційний код 20572069) Довідки про чистий дохід, отриманий від своєї діяльності за звітний місяць відповідно до предмету цього договору, за березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, квітень 2023 року, травень 2023 року, червень 2023 року, липень 2023 року, серпень 2023 року, вересень 2023 року, жовтень 2023 року, листопад 2023 року за підписом керівника і головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю “Аеро Ресторантс” та Періодичні місячні звіти за період березень 2022 року – березень 2023 року, видані реєстратором розрахункових операцій з фіскальним номером 3000531477, і періодичні місячні звіти за період з березня 2022 року по 01.11.2022, видані реєстратором розрахункових операцій з фіскальним номером 3000372233; 
стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Аеро Ресторантс” (м. Бориспіль - 7, Бориспільський р-н, Київська обл., 08301, ідентифікаційний код 37222400) на користь Державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Бориспіль” (вул. Бориспіль-7, с. Гора, Бориспільський р-н, Київська обл., 08300, ідентифікаційний код 20572069) 450500 (чотириста п`ятдесят тисяч п`ятсот) грн. штрафу, 56482 (п`ятдесят шість тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 40 коп. витрат зі сплати судового збору;
в решті позовних вимог Державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Бориспіль” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Аеро Ресторантс” про стягнення 5858500 грн. штрафу відмовлено.
При прийнятті вказаного рішення суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо своєчасного надання довідок про чистий дохід.
Задовольняючи частково вимогу про стягнення неустойки суд першої інстанції виходив з того, що згідно з розрахунком, який зроблений судом з врахуванням зазначених вище норм чинного законодавства, зокрема, постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 “Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” та ч. 6 ст. 232 ГК України, періоду нарахування штрафу заявленого позивачем, доведеним та обґрунтованим судом визнано штраф в розмірі 4505000,00 грн. 
При цьому, суд задовольнив клопотання відповідача в частині зменшення розміру неустойки та зменшив її до 450500 грн (на 90 %).
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду в частині відмови у стягненні 5858500 грн штрафу та прийняти нове, яким задовольнити наведену вимогу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на відсутність підстав для зменшення розміру неустойки. 
В судовому засіданні представник апелянта – позивача у справі підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду – зміні в частині присудженої до стягнення суми штрафу, з наступних підстав.
Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області – орендодавець та Товариством з обмеженою відповідальністю “Росінтер Аеро України”, яке змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю “Аеро Ресторантс” – орендар було укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 31.07.2014 № 1609 (далі – договір оренди), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частину приміщення № 3.2.60 на третьому поверсі пасажирського терміналу “D”, загальною площею 20,0 кв.м (далі – майно), розташоване за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, Бориспіль-7, на 3-му поверсі термінального комплексу “D” (інв № 47578), загальною площею 107850,5 кв.м, що перебуває на балансі Державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Бориспіль” (позивач – балансоутримувач) (п. 1.1 договору оренди).
Відповідно до п. 5.10 договору оренди орендар зобов`язаний своєчасно здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, шляхом компенсації комунальних послуг, податку на землю або укладення цивільно-правових угод із постачальниками послуг. Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі компенсувати витрати на утримання майна за переліком всіх видів послуг та цін згідно діючих тарифів, в тому числі податку на землю. При цьому, витрати на утримання майна компенсуються залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної орендарем площі майна на підставі тарифів та розрахункових документів, наданих орендареві.
Відповідно до п. 5.18 договору оренди орендар зобов`язується на наступний робочий день, що слідує за днем підписання договору звернутися до балансоутримувача для отримання проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.
Договір оренди укладено строком на 10 років, що діє з 31.07.2014 до 30.07.2024 включно (п. 10.1 договору оренди).
Орендодавець передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування майно - державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частину приміщення №№ 3.2.60 на третьому поверсі пасажирського терміналу “D”, загальною площею 20 кв.м., яке розміщене за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, Бориспіль-7 на 3-му поверсі термінального комплексу “D” (інв. № 47578), що підтверджується актом приймання-передавання орендованого майна від 06.02.2015.
Між сторонами у справі було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 20.04.2015 № 02.5-14/1-30 (далі – договір), відповідно до п. 1.1 якого у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування державного окремого індивідуально визначеного нерухомого майна - частини приміщення № 3.2.60 на третьому поверсі пасажирського терміналу “D”, загальною площею 20 кв.м, для розміщення та експлуатації бару, що здійснює продаж товарів підакцизної групи: балансоутримувач надає, а орендар отримує послуги, вказані в таблиці № 1 цього договору.
Пунктом 8 таблиці № 1 п.п. 1.1.1 п. 1 договору передбачено, що балансоутримувач надає, а орендар отримує послуги з підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення приміщень загального користування, щомісячна плата за які встановлена в розмірі 18% від чистого доходу, отриманого від діяльності на орендованій площі, за мінусом орендної плати (без ПДВ), де: чистим доходом орендаря є виручка від продажу товарів в орендованому приміщенні. Чистий дохід підтверджується довідкою про доходи за звітний місяць.
Відповідно до п.п. 2.2.2 п. 2.2 договору орендар зобов`язався, щомісячно, до 5-го числа місяця, наступного за звітним надавати до бухгалтерії балансоутримувача довідку про чистий дохід, отриманий від своєї діяльності за звітний місяць відповідно до предмету цього договору та Періодичний місячний звіт, виданий касовим апаратом. Довідка має бути підписана керівником та головним бухгалтером Орендаря.
Згідно з п.п. 2.2.3 п. 2.2 договору орендар зобов`язується щомісяця з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок, акт приймання-здачі виконаних послуг.
Договір набирає чинності з дати підписання акту приймання-передавання орендованого майна до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 31.07.2014 № 1609 або з моменту укладення договору, в залежності від того, яка дата наступить раніше та діє до 30.07.2024 (п. 6.1 договору).
Звертаючись з даним позовом позивач зазначає, що в порушення взятих на себе договірних зобов`язань передбачених пп. 2.2.2 п. 2.2 договору, відповідач не виконав свій обов`язок з надання Довідки про чистий дохід, отриманий від своєї діяльності за звітний місяць відповідно до предмету договору за березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, квітень 2023 року, травень 2023 року, червень 2023 року, липень 2023 року, серпень 2023 року, вересень 2023 року, жовтень 2023 року, листопад 2023 року за підписом керівника і головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю “Аеро Ресторантс” та Періодичних місячних звітів за період березень 2022 року – березень 2023 року, видані реєстратором розрахункових операцій з фіскальним номером 3000531477, і періодичні місячні звіти за період з березня 2022 року по 01.11.2022, видані реєстратором розрахункових операцій з фіскальним номером 3000372233.
Як зазначає позивач, відповідачем з посиланням на умови договору, за звітний період березень 2022 року – листопад 2023 року було надано наступні документи: за березень 2022 року - “Довідка” від 04.04.2022 №338-04-22; за квітень 2022 року - “Довідка” від 04.05.2022 №340-05-22; за травень 2022 року - “Довідка” від 01.06.2024 №345-06-22; за червень 2022 року “Довідка” від 01.07.2022 № 345-07-22; за липень 2022 року - “Довідка” від 01.08.2022 №350-08-22; за серпень 2022 року - “Довідка” від 01.09.2022 №357-09-22; за вересень 2022 року - “Довідка” від 01.10.2022 №362-10-22; за жовтень 2022 року - “Довідка” від 01.11.2022 № 367-11-22; за листопад 2022 року - “Довідка” від 01.12.2022 №372-12-22; за грудень 2022 року - “Довідка” від 02.01.2023 №4-01-23; за січень 2023 року - “Довідка” від 01.02.2023 №1-02-23-4; за лютий 2023 року - “Довідка” від 03.03.2023 №3-03-23-4; за березень 2023 року - “Довідка” від 03.04.2023 №3-04-23-6; за квітень 2023 року - “Довідка” від 01.05.2023 №1-05-23-6 і “Періодичний звіт повний” з № 1442 24.02.2022 по № 1442 24.02.2022, виданий РРО з фіскальним номером 3000531477; за травень 2023 року - “Довідка” від 02.06.2023 №2-06-23-6 і “Періодичний звіт повний” з № 1442 24.02.2022 по № 1442 24.02.2022, виданий РРО з фіскальним номером 3000531477; за червень 2023 року - “Довідка” від 03.07.2023 №3-07-23-6 і “Періодичний звіт повний” з № 1442 24.02.2022 по № 1442 24.02.2022, виданий РРО з фіскальним номером 3000531477; за липень 2023 року - “Довідка” від 03.08.2023 №3-08-23-6 і “Періодичний звіт повний” з № 1442 24.02.2022 по № 1442 24.02.2022, виданий РРО з фіскальним номером 3000531477; за серпень 2023 року - “Довідка” від 04.09.2023 №4-09-23-6 і “Періодичний звіт повний” з № 1442 24.02.2022 по № 1442 24.02.2022, виданий РРО з фіскальним номером 3000531477; за вересень 2023 року - “Довідка” від 03.10.2023 №3-10-23-6 і “Періодичний звіт повний” з № 1442 24.02.2022 по № 1442 24.02.2022, виданий РРО з фіскальним номером 3000531477; за жовтень 2023 року - “Довідка” від 01.11.2023 №1-11-23-6 і “Періодичний звіт повний” з № 1442 24.02.2022 по № 1442 24.02.2022, виданий РРО з фіскальним номером 3000531477; за листопад 2023 року - “Довідка” від 01.12.2023 №1-12-23-6 і “Періодичний звіт повний” з № 1442 24.02.2022 по № 1442 24.02.2022, виданий РРО з фіскальним номером 3000531477.
Зміст і форма “Довідок” за звітний період березень 2022 року – листопад 2023 року, наданих відповідачем позивачу з посиланням на договір, не відповідають погодженим умовам п.п. 2.2.2 п. 2.2 договору, а саме: “Довідки” не містять інформації про розмір (суму) чистого доходу, отриманого відповідачем від продажу товарів в орендованому майні; “Довідки” не містять підпису головного бухгалтера відповідача; чеки “Періодичних звітів скорочених”, виданих касовим апаратом з ФН 3000531477, за звітний період березень 2022 року – березень 2023 року взагалі не надані; чеки “Періодичних звітів скорочених”, виданих касовим апаратом з ФН3000372233, за звітний період березень 2022 року – листопад 2023 року взагалі не надані.
У зв`язку із порушенням відповідачем вказаних договірних зобов`язань, позивач не мав можливість розрахувати вартість наданої відповідачу у період березень 2022 року – листопад 2023 року послуги, визначеної п. 8 Таблиці № 1 пп. 1.1.1 п. 1.1 договору про відшкодування – підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення приміщень загального користування.
Порушення відповідачем умов п.п. 2.2.2 п. 2.2 договору в частині надання Довідок за звітний період березень 2022 року – листопад 2023 року стало підставою для застосування штрафних санкцій, визначених умовами п. 4.3 договору.
З огляду на викладене позивач звернувся до суду та просить зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю “Аеро Ресторантс” виконати встановлені п.п. 2.2.2 п. 2.2 договору від 20.04.2015 № 02.5-14/1-30 зобов`язання відповідно до погоджених сторонами Договору умов, а саме: надати Державному підприємству “Міжнародний аеропорт “Бориспіль” Довідки про чистий дохід, отриманий від своєї діяльності за звітний місяць відповідно до предмету цього Договору за березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, квітень 2023 року, травень 2023 року, червень 2023 року, липень 2023 року, серпень 2023 року, вересень 2023 року, жовтень 2023 року, листопад 2023 року за підписом керівника і головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю “Аеро Ресторантс” та Періодичні місячні звіти за період березень 2022 року – березень 2023 року, видані реєстратором розрахункових операцій з фіскальним номером 3000531477, і періодичні місячні звіти за період з березня 2022 року по 01.11.2022, видані реєстратором розрахункових операцій з фіскальним номером 3000372233, а також стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Аеро Ресторантс” на користь Державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Бориспіль” 6309000,00 грн. штрафу, нарахованого на підставі п. 4.3 договору від 20.04.2015 № 02.5-14/1-30.
Судом першої інстанції вказані вимоги задоволено частково, зобов`язано відповідача надати довідки про чистий дохід, а також стягнуто 450500 грн штрафу, у задоволенні решти вимог про стягнення штрафу в сумі 5858500 грн відмовлено. 
Частково задовольняючи позовні вимоги ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", місцевий господарський суд установив, що позивач здійснив нарахування штрафу понад строк, установлений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України. 
При цьому, за висновками суду, умови договору від 20.04.2015 № 02.5-14/1-30 щодо сплати штрафу за кожний день прострочення не можуть розцінюватися як установлення цими умовами іншого, ніж передбачений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. 
Водночас господарський суд зазначив, що згідно постанови Кабінету Міністрів України “Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19” від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин.
Законом України від 30.03.2020 №540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності 02.04.2020, розділ ІХ "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України доповнено пунктом 7 такого змісту: "7. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". 
З огляду на викладене суд першої інстанції констатував, що законодавець у наведеній нормі присічний строк визнав продовженим, а тому позивач у період дії карантину не обмежений шестимісячним строком нарахування пені. 
Разом з тим відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. 
За таких обставин, за висновками суду, позивач міг нараховувати штраф за договором від 20.04.2015 № 02.5-14/1-30 за порушення зобов`язань відповідача щодо подання довідок про чистий дохід за період з березень 2022 року по листопад 2022 року до 30.06.2023, а не до 30.11.2023 як нарахував позивач.
Враховуючи відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023, належний до стягнення штраф після відміни карантину повинен був бути нарахований за шість місяців за відповідний період виходячи з дня початку строку прострочення.
Штраф за порушення зобов`язань відповідача щодо подання довідок про чистий дохід за період з грудня 2022 року по квітень 2023 року включно всупереч положень ч. 6 ст. 232 ГК України нарахований позивачем більше ніж за 6 місяців.
Штраф за порушення зобов`язань відповідача щодо подання довідок про чистий дохід за період з травня 2023 року по листопад 2023 року включно нарахований позивачем в межах шести місяців.
Згідно з розрахунком, який зроблений судом з врахуванням зазначених вище норм чинного законодавства, зокрема, постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 “Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” та ч. 6 ст. 232 ГК України, періоду нарахування штрафу заявленого позивачем, доведеним та обґрунтованим судом визнано штраф в розмірі 4505000,00 грн. 
В решті позовної вимоги в частині стягнення суми штрафу в розмірі 1804000 грн. судом відмовлено, з огляду на її безпідставність, оскільки, штраф за вказані вище періоди зобов`язання нарахований без урахування постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 “Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” та всупереч положень ч. 6 ст. 232 ГК України за вказані вище періоди зобов`язання нарахований більше ніж за 6 місяців.
Щодо клопотання ТОВ "Аеро Ресторантс" про зменшення розміру штрафу суд першої інстанції зазначив наступне.
Враховуючи загальні засади цивільного законодавства – справедливість, добросовісність, розумність, баланс інтересів сторін, період нарахування штрафних санкцій, який припадає на воєнний стан, введений на території України, що виключає можливість здійснення відповідачем повноцінної господарської діяльності в сфері громадського харчування в орендованому приміщені з обслуговування пасажиропотоку в міжнародному аеропорті у спірному періоді, як наслідок відсутність отримання доходу зі здійснення вказаної господарської діяльності у зазначеному періоді, прогнозовані та очевидні нульові показники відповідного доходу, з якого повинна вираховуватися вартість наданих позивачем послуг, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене вищезазначене прострочення зобов`язання, враховуючи, що відшкодування в повному розмірі заявленого розміру штрафних санкцій матиме надмірний характер для відповідача, обсяг відповідальності є нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення, він (обсяг відповідальності) є несправедливим щодо боржника (тобто цей тягар є невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним) та недопущення невиправданого збагачення позивача за рахунок стягнення з відповідача занадто великих штрафних санкцій, суд задовольняє клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу та зменшує розмір штрафу на 90% від встановленого судом обґрунтованого розміру штрафу, а саме: зменшує суму штрафу, що підлягає стягненню до 450500 грн.
Вказане рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем в частині відмови у задоволенні штрафу, а доводи апеляційної скарги стосуються непогодження із висновком суду щодо наявності підстав для зменшення штрафу на 90 %, тому виходячи з положень ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вважає вимоги апеляційної скарги позивача частково обґрунтованими, з огляду на наступне. 
У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки Суд виходить з такого.
Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.
Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.
А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
У наведених висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (911/2223/20).
З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).
При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).
Поряд з викладеним Суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України) так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України , є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).
Суд зауважує, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.
При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
Чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер.
А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.
Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).
У зв`язку з викладеним Суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права (п. 7.43. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суд від 19 січня 2024 року у справі №911/2269/22).
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення штрафу, проте вважає, що визначений судом відсоток (90 %) є необґрунтованим.
Так, щодо підстав для зменшення штрафу Суд враховує таке. 
Розмір неустойки, визнаний судом обґрунтованим, є значним, а матеріали справи не містять доказів заподіяння позивачу збитків у зв`язку з простроченням виконання відповідачем обов`язку, передбаченого договором від 20.04.2015 №02.5-14/1-30.
При цьому, період прострочення, за який позивач нарахував неустойку, припадає на воєнний стан, введений в Україні Указом Президента від 24.02.2022, що, за висновком суду, призвело до нездійснення відповідачем господарської діяльності в орендованому приміщенні. 
Враховуючи економічні і правові інтереси сторін, їх зацікавленість у швидкому виконанні рішення і збереженні платоспроможності сторін як гарантії виконання судового рішення, з огляду на передбачене законом право суду на зменшення розміру неустойки як засобу недопущення використання санкцій як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів чи як способу відповідача уникнути відповідальності, колегія суддів дійшла висновку про наявність виняткових обставин у цій справі, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру штрафних санкцій на 50 %. 
Отже, за висновками суду апеляційної інстанцій, в цьому випадку слід стягнути з відповідача на користь позивача 2 252 500 грн штрафу.
При цьому, щодо зменшення судом першої інстанції штрафу на 90 % Суд вказує, що таке надмірне зменшення фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призводить до порушення балансу інтересів сторін.
У даному випадку, зменшення штрафу до таких мінімальних розмірів фактично звільняє боржника від відповідальності за невиконання умов договору та суперечить меті неустойки - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.
В свою чергу, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Відповідно в наведеній частині доводи скаржника визнаються частково обґрунтованими, а оскаржуване рішення підлягає зміні в частині присудженої до стягнення суми штрафу.
Аналогічна позиція щодо зменшення розміру неустойки на 50 % наведена у постановах Верховного Суду від 29.04.2025 у справі №911/3065/23 та від 27.02.2024 у справі № 911/858/22 за участю тих самих сторін.
В решті рішення Господарського суду Київської області від 09.12.2025 у справі №911/437/25 залишається без змін.
З урахуванням часткового задоволення вимог позовної заяви та апеляційної скарги позивача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за їх подання покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Одночасно, колегія суддів вказує, що судовий збір за зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а є виключно застосуванням судом свого права на таке зменшення, передбаченого законодавством.
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Бориспіль” на рішення Господарського суду Київської області від 09.12.2025 у справі №911/437/25 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 09.12.2025 у справі №911/437/25 змінити в частині присудженої до стягнення суми штрафу.
3. Викласти пункти 3 та 4 резолютивної частини рішення Господарського суду Київської області від 09.12.2025 у справі №911/437/25 в наступній редакції.
« 3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Аеро Ресторантс” (м. Бориспіль - 7, Бориспільський р-н, Київська обл., 08301, ідентифікаційний код 37222400) на користь Державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Бориспіль” (вул. Бориспіль-7, с. Гора, Бориспільський р-н, Київська обл., 08300, ідентифікаційний код 20572069) 2 252 500 грн. штрафу, 56482 (п`ятдесят шість тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 40 коп. витрат зі сплати судового збору.
4. В решті позовних вимог Державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Бориспіль” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Аеро Ресторантс” про стягнення 4 056 500 грн. штрафу відмовити.».
4. В решті рішення Господарського суду Київської області від 09.12.2025 у справі №911/437/25 залишити без змін.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Аеро Ресторантс” на користь Державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Бориспіль” 32 437, 34 грн судового збору за подання апеляційної скарги. 
6. Доручити Господарському суду Київської області видати відповідні накази. 
7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена: 01.06.2026 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко 

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук