Справа № 420/40434/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи “Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України” про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Позивачка звернулась з позовною заявою до Державної установи “Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України”, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи “Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України” (юридична адреса: 49005, м. Дніпро, пров. Феодосія Макаревського, 1а, код ЄДРПОУ: 03191673) від 11.07.2025 № ЦО 4258, яким не визнано ОСОБА_1 особою з інвалідністю 2 групи безстроково.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що з 08.02.2023 отримала II групу інвалідності безстроково, що підтверджується пенсійним посвідченням серія НОМЕР_1 від 08.03.2023, а також довідкою МСЕК серія 12ААГ № 451128 від 08.02.2023. 10.11.2025 при ознайомленні з матеріалами справи № 521/17189/25 у Хаджибейському районному суді міста Одеси за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення надміру виплачених коштів було виявлено, що рішенням експертної команди Центру оцінювання повсякденного функціонування особи № ЦО 4258 від 11.07.2025 не встановлено групу інвалідності з 07.02.2023, а отже, не визнано особою з інвалідністю II групи з 07.02.2023 шляхом скасування рішення МСЕК, а саме акту огляду Одеської обласної медико-соціальної експертної комісії № 1 № 115 к/с від 08.02.2023. Оскільки не ініціювала повторне оцінювання, ніхто не опитував та не досліджував стан здоров`я, не викликали та не повідомляли, то рішення Державної установи “Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України” є протиправним. Відсутня будь-яка інформація, на підставі чого була ініційована перевірка обґрунтованості рішення медико-соціальної експертної комісії, внаслідок якої експертною командою прийнято рішення про скасування попереднього рішення та невизнання особою з інвалідністю. Не надано було таку інформацію й у відповідь на адвокатський запит від 19.11.2025. Просить задовольнити позовні вимоги.
Державна установа “Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України” відзив на позовну заяву не надали, жодних документів, що стосуються заявлених позовних вимог на виконання ухвали суду не направили.
Судом встановлені такі обставини по справі.
ОСОБА_1 з 08.02.2023 встановлена II група інвалідності безстроково, що підтверджується пенсійним посвідченням серія НОМЕР_1 від 08.03.2023, а також довідкою МСЕК серія 12ААГ № 451128 від 08.02.2023.
Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи «УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ МЕДИКО-СОЦІАЛЬНИХ ПРОБЛЕМ ІНВАЛІДНОСТІ МІНІСТЕРСТВА ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я УКРАЇНИ» від 11.07.2025 № ЦО 4258 визнано, що рішення про встановлення другої групи інвалідності ОСОБА_1 є необґрунтованим. Пацієнтка не є особою з інвалідністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Розглядаючи справу по суті, суд не надає оцінку викладеному в оскаржуваному рішенні висновку експертної команди ДУ “УКРДЕРЖНДІМСПІ МОЗ УКРАЇНИ” щодо діагнозу позивачки та перевіряє законність спірного рішення лише в межах дотримання процедури його прийняття. 
Спірні правовідносини врегульовані такими приписами діючого законодавства.
Рішенням РНБО від 22.10.2024 року, а саме підпунктом “б” пункту 2 вирішено Кабінету Міністрів України забезпечити утворення Міністерством охорони здоров`я України разом з Державним бюро розслідування, Службою безпеки України, Національною поліцією України, обласними, Київською міською військовими адміністраціями у тижневий строк робочих груп із перевірки рішень медикосоціальних експертних комісій щодо встановлення інвалідності посадовим особам відповідних державних органів.
На виконання Рішення РНБО від 22.10.2024 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанови від 25 жовтня 2024 р. № 1207 та 08 листопада 2024 р. № 1276, якими було внесені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 р. № 1317 “Питання медико-соціальної експертизи”.
Наказом МОЗ України від 26.10.2024 року за № 1809 “Про покладання прав та обов`язків Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ” покладені права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ на Відповідача - Державну установу “Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України” з дати підписання цього наказу.
Цим наказом МОЗ України від 26.10.2024 року за № 1809 було також затверджено Положення про Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ України (надалі – Положення).
15.11.2024 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову “Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи” №1338 (далі Постанова №1338), пунктом 3 якої передбачено, що повноваження, права і обов`язки МСЕК щодо проведення медико-соціальної експертизи, а також повноваження, права і обов`язки Центральної МСЕК МОЗ припиняються 31 грудня 2024 року, затверджені Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (далі Положення), Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи (далі Порядок).
Пунктом 5 Постанови №1338 визначено, що медико-експертні справи, скарги та документи, які пов`язані з виконанням повноважень Центральної МСЕК МОЗ, передаються підприємству, установі або організації, що належать до сфери управління Міністерства охорони здоров`я, на які покладені права і обов`язки Центру оцінювання функціонального стану особи відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи та відповідного наказу Міністерства охорони здоров`я.
Передача медико-експертних справ, скарг та документів, визначених у цьому пункті, здійснюється у строки, за умови та з дотриманням вимог, встановлених пунктом 4 цієї постанови. У процесі передачі медико-експертних справ та скарг відображається їх черговість для подальшого розгляду з урахуванням попередньої реєстрації.
Перевірка обґрунтованості рішень медико-соціальних експертних комісій, прийнятих до моменту припинення їх повноважень, прав і обов`язків, проводиться Центром оцінювання функціонального стану особи в порядку, встановленому для перевірки обґрунтованості рішень експертних команд відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою. (пункту 3 Постанови)
03.12.2024 МОЗ України прийнято наказ №2022 “Про покладання прав та обов`язків Центру оцінювання функціонального стану особи”, яким покладено права та обов`язки Центру оцінювання функціонального стану особи на ДУ “УКРДЕРЖНДІМСПІ МОЗ УКРАЇНИ”. 
Пунктом 2 вказаного наказу затверджено Положення про Центр оцінювання функціонального стану особи (далі Положення). 
Підпунктом 2 пункту 8 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи було встановлено, що Центр оцінювання функціонального стану особи: проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих під час оцінювання та/або прийнятих медико-соціальними експертними комісіями: на виконання ухвали слідчого судді або рішення, ухвали суду стосовно зазначеної в ухвалі слідчого судді або рішення, ухвалі суду особи, за запитом робочої групи із забезпечення моніторингу в сфері оцінювання, утвореної керівником обласної, Київської міської державної адміністрації (військової адміністрації), або за результатами моніторингу наявних в електронній системі щодо оцінювання повсякденного функціонування особи даних.
Аналогічні норми передбачені й пунктом 51 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, згідно з яким, Центр оцінювання функціонального стану особи проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих під час оцінювання та/або прийнятих медико-соціальними експертними комісіями: 
на виконання постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді стосовно особи, зазначеної у постанові слідчого, прокурора або ухвалі слідчого судді; 
за запитом робочої групи із забезпечення здійснення моніторингу у сфері оцінювання повсякденного функціонування особи, утвореної керівником обласної, Київської міської держадміністрації (військової адміністрації) (далі - робоча група з моніторингу); 
за результатами моніторингу оцінювання, здійснення якого забезпечується Центром оцінювання функціонального стану особи.
Відповідно до абзаців 11, 12, 13 пункту 51 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого Постановою КМУ №1338, якщо за результатами перевірки прийнято рішення про необхідність проведення повторного оцінювання, про це повідомляється особі, повторне оцінювання якої повинно бути проведено, рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) та на адресу її електронної пошти (за наявності), а також відображається в електронній системі для лікаря, який направив, обґрунтованість рішення за яким перевіряється. Оцінювання проводиться на підставі медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження та проведених необхідних досліджень на базі державної установи “Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України” або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова. За результатами перевірки обґрунтованості рішень та оцінювання Центр оцінювання функціонального стану особи приймає рішення щодо скасування, підтвердження або формування нового рішення.
Відповідно до п. 57 Положення рішення експертних команд щодо результатів оцінювання можуть бути оскаржені особами, яким було проведено таке оцінювання (їх уповноваженими представниками), в порядку адміністративного оскарження згідно з вимогами цього Порядку та/або до адміністративного суду.
Особи, інвалідність яким встановлена без зазначення строку проведення повторного огляду, проходять оцінювання повсякденного функціонування за власним бажанням (за зверненням опікуна у разі позбавлення особи з інвалідністю дієздатності) або за рішенням суду (абз.10 п.3 Постанови №1338).
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 року № 1338 “Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи” рішення медико-соціальних експертних комісій не мають абсолютного чи остаточного характеру, а підлягають перегляду у випадках, коли виникають обґрунтовані сумніви щодо їх законності, об`єктивності або відповідності фактичним обставинам справи. Постановою Кабінету Міністрів передбачено можливість перегляду висновків МСЕК не лише з ініціативи самої особи, але й у разі надходження відповідних запитів/постанов від державних органів, наділених контрольними або правоохоронними функціями.
Позивачка стверджує, що до відповідача з метою оцінювання повсякденного функціонування не зверталась і рішення суду стосовно такого проведення відсутнє, а тому відсутні підстави перегляду раніше встановленої інвалідності. 
Суд в ухвалі про відкриття провадження по справі від 09.12.2025 року витребував у відповідача належним чином засвідчені матеріали на підставі яких прийнято оскаржуване рішення та запропонував надати відзив на позовну заяву.
Жодних заперечень щодо заявлених позовних вимог, відзиву, відповідачі суду не надали та залишили позовні вимоги без спростування.
Не надано до суду жодних документів, що слугували підставою для ініціювання перевірки обґрунтованості рішення щодо встановлення позивачу групи інвалідності та прийняття оскаржуваного рішення.
Позивачкою надана суду відповідь відповідачів на адвокатський запит та копія оскаржуваного рішення зі змісту якого не можливо встановити будь які обґрунтування прийнятого рішення. 
Зазначене свідчить про порушення процедури проведення перевірки обґрунтованості висновку МСЕК щодо встановлення ІІ групи інвалідності позивачці, оскільки відсутні постанови слідчого, рішення суду, ухвала слідчого судді, запит робочої групи з моніторингу, та результатами моніторингу оцінювання, здійснення якого забезпечується Центром оцінювання функціонального стану особи на підставі яких мало бути проведене дослідження документів та прийняте оскаржуване рішення.
Частиною 4 ст.159 КАС України встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
З урахуванням доводів позову, тієї обставини, що наданий строк для відзиву сплинув, та станом на час розгляду справ відзиви на позов та будь які письмові докази чи заперечення до суду не надійшли, згідно автоматизованої системи діловодства суду по справі не зареєстровано будь-яких клопотань, заяв відповідачів, суд кваліфікує неподання відповідачами – суб`єктами владних повноважень відзиву на позов без поважних причин як визнання позову.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що одним з елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності. Юридична визначеність є ключовою у питанні розуміння верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин. Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності. У контексті статті 8 Конституції України юридична визначеність забезпечує адаптацію суб`єкта правозастосування до нормативних умов правової дійсності та його впевненість у своєму правовому становищі, а також захист від свавільного втручання з боку держави (рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017, від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018, від 20 червня 2019 року № 6-р/2019).
Конституційний Суд України виходить із того, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості в особи передбачати дії цих органів (рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 3-рп/2016, від 11 жовтня 2018 року № 7-р/2018).
У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev) (далі - Доповідь), до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля (пункт 41).
ЄСПЛ у пунктах 127, 128 рішення від 14 червня 2007 року у справі «Свято-Михайлівська парафія проти України» також нагадав, що закон має бути сформульовано з достатнім ступенем передбачуваності, щоб надати громадянину можливість у розумній, залежно від обставин, мірі передбачити наслідки певної дії. Ступінь передбачуваності в значній мірі залежить від змісту акта, який розглядається, сфери, яку він має охопити, кількості та статусу тих, кому його адресовано.
Для публічно-правових спорів, що вирішуються адміністративними судами, властивим є принцип легітимних очікувань, який у сукупності з принципами правової визначеності та належного урядування створює надійну основу для гарантування реалізації в Україні основної ідеї/мети системи адміністративних судів, а саме захист «малої людини» від «великої держави» в особі її численних суб`єктів владних повноважень, які наділені множинністю повноважень та низкою механізмів владного примусу.
Отже, кожен громадянин/ка які визнані особою з інвалідністю мають правомірні очікування, що до них буде застосований саме той порядок оцінювання функціонального стану особи чи її перегляд, який чітко визначений законом, оскільки наслідком перегляду рішення про встановлення інвалідності може бути припинення виплат чи стягнення уже виплачених, що сталось з позивачкою. А тому, чітка законодавча регламентація та неухильне дотримання уповноваженими органами порядку такого оцінювання є елементом забезпечення конституційних прав громадян.
Суд наголошує, що межі розсуду Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» у процедурі оцінювання функціонального стану особи чи її перегляду не є неосяжними та повинні здійснюватись із дотриманням вимог частини другої статті 19 Конституції України, зокрема в аспекті зобов`язання діяти на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
До того ж у випадку, коли суд встановить, що діяльність органу суб`єкта владних повноважень не відповідає хоча б одному з визначених у частині другій статті 2 КАС України критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо вони порушують права, свободи та інтереси позивача.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання ДУ “УКРДЕРЖНДІМСПІ МОЗ УКРАЇНИ” від 11.07.2025 року № ЦО 4258 за результатами перевірки обґрунтованості рішення МСЕК серія 12ААГ № 451128 від 08.02.2023, яким позивачці було встановлено II групу інвалідності безстроково - є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач не надав суду належні та допустимі докази, не виклав правові обґрунтування правомірності прийнятого рішення, яке на думку суду не відповідає вимогам зазначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Судовий збір підлягає стягненню на користь позивачки.
Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд, –

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи “Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України” від 11.07.2025 року №ЦО 4258.
Стягнути з Державної установи “Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України” (ЄДРПОУ – 03191673) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати (судовий збір) в розмірі 1211,20 грн..
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 

Суддя Попов В.Ф.