П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/14645/25 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Наталія Миколаївна 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
01 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Яремчукa К.О.  Сушка О.О. , 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.
I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті індексації за період з 15.10.2016 по 28.02.2018;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 15.10.2016 по 28.02.2018 з урахуванням для обчислення індексації коефіцієнтів місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 04.12.2023;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 04.12.2023 із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, обчисливши щомісячний розмір індексації як різницю між сумою індексації, обчисленої в березні 2018 року з застосуванням для обчислення індексації коефіцієнтів місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року, і розміром підвищення доходу в березні 2018 року.
Рішенням суду першої інстанції позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 15.10.2016 по 28.02.2018 із застосуванням для обчислення індексації місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січня 2008 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.10.2016 по 28.02.2018 із застосуванням для обчислення індексації місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січня 2008 року.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування вимог абзаців четвертого - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.12.2022.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 з урахуванням положень абзаців четвертого - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що право на індексацію грошового забезпечення є безумовним і гарантованим державою правом військовослужбовця, яке не може бути обмежене через відсутність фінансових ресурсів або формальні недоліки у діях суб`єкта владних повноважень.
Встановлюючи обов`язок відповідача нарахувати індексацію за період з 15.10.2016 по 28.02.2018, суд першої інстанції правильно визначив, що базовим місяцем для її обчислення є січень 2008 року, оскільки саме в цьому місяці Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 встановлено підвищені розміри посадових окладів, які залишалися незмінними до березня 2018 року.
Разом з тим, суд відмовив у задоволенні позовних вимог за 2023 рік, оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» було зупинено дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», що виключає можливість проведення таких виплат у зазначений період.

II. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу та просить скасувати таке рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Скаржник стверджує, що суд не повно дослідив обставини справи, оскільки індексація за період з 01.03.2018 проводилася у відповідності до норм діючого законодавства.
Апелянт наголошує, що оскільки з 01.03.2018 підвищилися оклади згідно з Постановою КМУ №704, березень 2018 року є базовим місяцем, а право на індексацію виникає лише після перевищення порогу інфляції 103%, що в даному випадку відбулося лише у грудні 2018 року.
Також відповідач зазначає, що поняття «фіксований розмір індексації» було вилучено з Порядку №1078 у 2015 році, а тому вимоги позивача щодо нарахування індексації-різниці є безпідставними.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

III. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
На день виключення зі списків особового складу позивачем зазначено, що він не отримав в повному обсязі кошти, а саме в період з 15.10.2016 по 28.02.2018 включно відповідач не виплачував індексацію та неправильно нараховував індексацію з 01.03.2018 по 04.12.2023.
В травні 2025 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом про нарахування та виплату позивачу індексації за вказаний період в повному розмірі.
Однак, листом від 25.05.2025 за №9188 відповідачем повідомлено, що в період з 15.10.2016 по 28.02.2018 індексація не нараховувалась та не виплачувалась. Нарахування ж та виплата індексації грошового забезпечення, починаючи з 01.03.2018 здійснювалась без урахування вимог абзацу 4 пункту 5постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Позивач, вважаючи, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 15.10.2016 по 04.12.2023 у передбачених законом розмірах, звернувся до суду з цим позовом.

IV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до положень Закону України № 2011-XII грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації у порядку, визначеному законом. Правові та організаційні засади проведення індексації грошових доходів населення визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі Закон № 1282-XII) та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1078.
Аналіз положень Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 дає підстави стверджувати, що об`єктом індексації є грошове забезпечення, яке не має разового характеру. 
Відповідно до пунктів 5, 10 та 15 Порядку № 1078, базовим місяцем вважається виключно той місяць, у якому відбулося підвищення посадових окладів (тарифних ставок) за відповідною посадою. Колегія суддів наголошує на важливості розмежування складових грошового забезпечення: будь-яке збільшення доходу за рахунок надбавок, премій чи доплат, що не супроводжується зростанням саме посадового окладу, не змінює базовий місяць для проведення індексації.
Судом встановлено, що посадові оклади військовослужбовців були підвищені з 01.01.2008 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1294 та залишались незмінними до 01.03.2018 — дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 704, якою встановлено нові розміри посадових окладів.
Отже, стосовно періоду з 01.03.2018 по 31.12.2022, колегія суддів відхиляє аргументи апелянта про те, що індексація мала виплачуватися лише з грудня 2018 року. Відповідач помилково ототожнює «поточну» індексацію, яка залежить від порогу 103%, та «індексацію-різницю», передбачену абзацами 4-6 пункту 5 Порядку №1078. Вказані норми чітко встановлюють: якщо розмір підвищення доходу (у березні 2018 року) не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення, сума індексації визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу. Те, що термін «фіксована сума» був вилучений, не скасовує самої механіки розрахунку різниці, яка збережена у чинній редакції пункту 5 Порядку №1078. Обов`язок порівняти суму підвищення окладу із сумою індексації, яку міг би отримати військовослужбовець у березні 2018 року (виходячи з базового місяця січня 2008 року), покладено саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень. 
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування наслідків пропуску строку звернення до суду. При цьому правильно враховано правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 11.07.2024 у справі № 990/156/23, згідно з якими у спорах, пов`язаних із недотриманням законодавства про оплату праці, застосуванню підлягають приписи статті 233 КЗпП України, які мають пріоритет над частиною п`ятою статті 122 КАС України. 
Також суд обґрунтовано врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.10.2024 у справі № 460/25695/23 та підтриману постановою від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, відповідно до якої зміни до статті 233 КЗпП України щодо тримісячного строку звернення до суду не поширюються на правовідносини, що виникли до 19.07.2022.
Відповідно до правових позицій Верховного Суду у справах №580/9034/24 та №460/21394/23, тримісячний строк обчислюється з моменту ознайомлення позивача з документом, що відображає фактичні суми нарахувань. 
Оскільки відповідач не надав доказів своєчасного ознайомлення позивача з розрахунковими листами, суд першої інстанції обґрунтовано вважав строк не пропущеним. 
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими доказами.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні у матеріалах справи докази та правильно застосував норми матеріального і процесуального права.
За таких обставин підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, передбачені статтею 317 КАС України, відсутні.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуюча	 		Гнап Д.Д.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Яремчук К.О.    Сушко О.О.