ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" травня 2026 р. Справа№ 914/46/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Корсака В.А.
суддів: Євсікова О.О. 
Буравльова С.І. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи матеріали апеляційної скарги Львівської обласної прокуратури 
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025
у справі №914/46/25 (суддя Усатенко І.В.)
за позовом Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі:
1. Західного офісу Держаудитслужби,
2. Національного фонду досліджень України
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛСІ" ЛТД
2. Інститут біології клітини Національної академії наук України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача-1 Міністерство освіти і науки України
про визнання недійсним пункту договорів та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Рух справи 

05.05.2025 до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі позивача 1 Західного офісу Держаудитслужби, позивача 2 Національного фонду досліджень України до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛСІ" ЛТД про визнання недійсним пункту договору та стягнення коштів.
У відзиві відповідач-1 вказав, що попередній орієнтовний розрахунок витрати на професійну правничу допомогу складає 50 000,00 грн. В судовому засіданні 27.10.2025 до закінчення судових дебатів вказав про подання доказів в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2025 у позові заступника керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби, Національного фонду досліджень до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алсі" ЛТД, Інституту біології клітини Національної академії наук України про визнання недійсними п. 3.1 договорів № 21-Е1360-1 від 22.07.2021, № 21-Е0981-3 від 27.07.2021, №21-Е1473 від 27.07.2021 та про стягнення до Державного бюджету України на користь Національного фонду досліджень України грошових коштів у сумі 169 879,30 грн відмовлено.
30.10.2025 від відповідача-1 надійшла заява про винесення додаткового рішення, в якій він просить стягнути з позивачів витрати на правову допомогу у сумі 65 000,00 грн.

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 заяву відповідача-1 про стягнення витрат на правничу допомогу суд задовольнив частково. Стягнув з Галицької окружної прокуратури міста Львова на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алсі" ЛТД витрати на правову допомогу у розмірі 32500 (тридцять дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп. У стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 32500,00 грн відмовив.
При ухваленні рішення суд, керуючись положеннями ст. 126 ГПК України, а також враховуючи заперечення Прокуратури, дійшов висновку, що обґрунтованим є розмір витрат на правову допомогу у сумі 32 500,00 грн (підготовка відзиву 15 000,00 грн + підготовка заперечень на відповідь на відзив 5 000,00 грн + підготовка та подання заяв 2 000,00 грн + участь в судових засіданнях 10 500,00 грн).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись зазначеним додатковим рішенням, Галицька окружна прокуратура міста Львова подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Алсі» ЛТД про стягнення витрат на правничу допомогу повністю.
Зокрема, Прокуратура зазначає, що:
- Галицька окружна прокуратура міста Львова не має свого ідентифікаційного коду, а зазначений в додатковому рішенні ідентифікаційний код 02910031 належить Львівській обласній прокуратурі. Також окружна прокуратура не має власних коштів чи іншого майна. Органи прокуратури фінансуються державою з державного бюджету. Таким чином, витрати на правову допомогу в даній справі не можуть стягуватися з окружної прокуратури;
- відповідач-1 до закінчення судових дебатів у справі повідомило суд лише про попередній орієнтовний розрахунок витрат, а докази про фактично понесені витрати - лише після ухвалення рішення у справі;
- жодних доказів представником відповідача-1 під час розгляду даної справи не здобувалося та до суду не подавалося, тому складності щодо процесу доказування чи витребування доказів не виникало. Жодних додаткових зусиль щодо підготовки процесуальних документів у справі представником ТОВ «Алсі» ЛТД не вжито та не наведено достатніх обґрунтувань щодо доцільності витрати такого часу, що зазначено в заяві про стягнення витрат на правову допомогу;
- присудження 15 000,00 грн за підготовку відзиву у справі та аналіз матеріалів справи, а також додатково 10 500,00 грн за участь адвоката у судових засіданнях в режимі відеоконференції, є завищеним та не відповідає критеріям співмірності, пропорційності та розумної необхідності, а отже принципу розумності судових витрат.

Узагальнені доводи та заперечення Відповідача-1 

Відповідач-1 з апеляційною скаргою не погодився, просить залишити її без задоволення, а оскаржене додаткове рішення без змін. 
Зокрема, Відповідач-1 зазначив, що:
- оскільки Галицька окружна прокуратура м. Львова не має статусу юридичної особи, діє без ідентифікаційного коду (який є обов`язковим реквізитом виконавчого документу) та підпорядкована Львівській обласній прокуратурі (ідентифікаційний код 02910031), тому саме на Львівську обласну прокуратуру як юридичну особу мають бути покладені витрати відповідача-1 на професійну правничу допомогу;
- звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат;
- розгляд справи вимагав глибокого аналізу норм матеріального та процесуального права, а також системного вивчення судової практики Верховного Суду. Справа не належала до категорії типових, оскільки потребувала аналізу великого обсягу, законних та підзаконних нормативно-правових актів, доказів та документів. Позов прокуратури був фактично необґрунтованим, оскільки на момент звернення до суду існувала протилежна судова практика у подібних правовідносинах у яких судами відмовлялося у задоволенні аналогічних позовних вимог. Крім того, для відповідача-1 вказана справа мала ще й велике репутаційне значення, оскільки за більш ніж тридцять років господарської діяльності у товариства були відсутні подібні судові процеси, що могло негативно відобразитися на взаємовідносинах з контрагентами.
- прокуратурою було не вірно визначено суб`єктний склад сторін, та довгий час вони не могли взагалі його визначити, в зв`язку з чим розгляд справи неодноразово переносився з вини тієї є прокуратури, що призвело до понесення відповідачем-1 витрат на участь у розгляді справи;
- посилання прокурора, що 10 500,00 грн за участь адвоката у судових засіданнях в режимі відеоконференції є завищеним є необґрунтованим, оскільки відповідач-1 брав участь в режимі відеоконференції лише тоді коли справа перебувала в провадженні Господарського суду Львівської області. Всі інші засідання відбувалися за участі представника відповідача-1 безпосередньо в суді.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Буравльов С.І., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.
08.12.2025 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівської обласної прокуратури на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №914/46/25. Закінчено проведення підготовчих дій. Постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі у строк до 08.01.2025 (включно). Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 08.01.2025 (включно). 

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки учасниками справи письмово викладено свою позицію з даного спору, клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) сторін не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні судом не встановлено, дана постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Джерела права, з яких виходить апеляційний суд при прийнятті постанови

Статтею 131-2 Конституції України унормовано, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
За змістом ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч.ч. 5, 8 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначеними частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи частини четвертої статті 129 ГПК України, суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України, але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.
Відповідна позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19 тощо.
При цьому, такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України, так і відповідно до частини п`ятої статті 129 цього Кодексу.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Фактичні обставини, що встановлені судом за результатами розгляду апеляційної скарги на додаткове рішення

Відповідач-1 заявив понесені витрати на правову допомогу в розмірі 50 000,00 грн.
30.10.2025 Відповідач-1 подав заяву про винесення додаткового рішення, в якій він просив стягнути з позивачів витрати на правову допомогу у сумі 65 000,00 грн.
Місцевим господарським судом на підставі наявних у справі документів вірно встановлено, що між адвокатом Галенком Олегом Миколайовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛСІ» ЛТД (клієнт) укладено договір № 28/01/25 від 28.01.2025, яким передбачено, що адвокат зобов`язується надати правову допомогу за окремими дорученнями клієнта.
28.01.2025 адвокатом та ТОВ "АЛСІ" ЛТД укладено додаткову угоду № 1 до договору № 28/01/25 про надання адвокатських послуг відповідно до якої сторони дійшли згоди, що вартість адвокатських послуг, пов`язані з отриманням доступу до справи та вступ у справу в підсистемі «Електронний суд», вивчення та аналіз матеріалів справи, підготовка відзиву на позовну заяву, аналіз відповіді на відзив, підготовка і подання заперечення на відповідь на відзив, підготовка і подача письмових заяв і клопотань, підготовка і подача заяви про стягнення витрат на правову допомогу з відповідними доказами їх понесення, участь в двох судових засіданнях в режимі відеоконференції за вказаним Договором визначена у фіксованому розмірі, а саме 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
Сторони досягли згоди, що вартість адвокатських послуг, які пов`язані з участю адвоката в третьому та послідуючих судових засіданнях в режимі відеоконференції, незалежно від часу його участі, визначена у фіксованому розмірі, а саме 3000 (три тисячі) гривень. Оплата вказаних послуг здійснюється не пізніше 3 (трьох) днів з моменту закінчення судового засідання.
На підтвердження обставин надання послуг за договором №28/01/25 відповідачем-1 надано акт про надання адвокатських послуг №1 від 28.10.2025. Акт підписаний обома контрагентами без зауважень. Згідно долученого акту були надані наступні послуги: 1) вивчення та аналіз матеріалів справи протягом 2 годин, вартістю 4000,00 грн; 2) підготовка відзиву на позовну заяву протягом 5 годин, вартістю 15000,00 грн; 3) аналіз відповіді на відзив, підготовка і подання заперечення на відповідь на відзив протягом 5 годин, вартістю 15000,00 грн; 4) підготовка і подача письмових заяв і клопотань (заява про вступ у справу, заява про доступ до матеріалів справи, заява про участь в режимі відео конференції) протягом 2 годин, вартістю 6000,00 грн; 5) підготовка і подача заяви про стягнення витрат на правову допомогу з відповідними доказами їх понесення тривалістю 2 години, вартістю 4 000,00 грн; 6) участь в судових засіданнях 17.02.2025, 17.03.2025 тривалістю 2 години, вартістю 6 000,00 грн; 7) участь в судових засіданнях (12.06.2025, 03.07.2025, 24.07.2025, 21.08.2025, 27.10.2025) тривалістю 5 годин, вартістю 15 000,00 грн. Загальна вартість послуг - 65 000,00 грн.
Відповідач надав суду копії платіжних інструкцій №10021 від 29.10.2025 на суму 40 000,00 грн, №8956 від 04.02.2025 року на суму 25 000,00 грн на оплату послуг професійної правничої допомоги за Договором.
Місцевий господарський суд зазначив, що відсутні підстави для відшкодування відповідачу-1 витрат на підготовку і подачу заяви про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 4000,00 грн.
Щодо стягнення витрат за підготовку і подання заяви про вступ у справу, заяви про доступ до матеріалів справи та заяви про участь в режимі відео конференції у сумі 6000,00 грн суд зазначив, що ці витрати є неспівмірними та необгрунтованими, оскільки, всі заяви є шаблонними, незначними за обсягом, стосуються реалізації адвокатом своїх повноважень на представництво та його можливості не з`являтись в приміщення суду в судові засідання, а брати участь в засіданнях віддалено (без витрати часу та ресурсів на прибуття до суду). А тому, суд визнав співмірною та обґрунтованою вартість цих послуг у сумі 2000,00 грн.
За підготовку відзиву з вивченням матеріалів справи суд визнав співмірною вартість у сумі 15 000,00 грн. 
За підготовку заперечень на відповідь на відзив вартість послуги у сумі 15000,00 грн суд зменшив до 5000,00 грн, оскільки ці заперечення за суттю обґрунтовано тими ж підставами і нормативними актами, що і відзив.
Щодо стягнення витрат за участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції у розмірі 21 000,00 грн суд зменшив до 10 500,00 грн, адже заявлена вартість витрат за участь адвоката в судових засіданнях без прибуття до суду є надмірною. 
Отже, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є розмір витрат на правову допомогу у сумі 32 500,00 грн (підготовка відзиву 15 000,00 грн + підготовка заперечень на відповідь на відзив 5 000,00 грн + підготовка та подання заяв 2 000,00 грн + участь в судових засіданнях 10 500,00 грн). В іншій частині заявлених витрат суд відмовив. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Прокуратура посилається на те, що Галицька окружна прокуратура міста Львова не має свого ідентифікаційного коду, а зазначений в додатковому рішенні ідентифікаційний код « 02910031» належить Львівській обласній прокуратурі. Також окружна прокуратура не має власних коштів чи іншого майна. Органи прокуратури фінансуються державою з державного бюджету. Таким чином, витрати на правову допомогу в даній справі не можуть стягуватися з окружної прокуратури.
З цього приводу колегія зазначає, що Апелянт помилково ототожнює поняття "самостійна юридична особа" та "орган прокуратури, який діє як суб`єкт владних повноважень".
Відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та Наказу Генерального прокурора № 40 від 17.02.2021 року, в Україні з 15 березня 2021 року розпочали роботу окружні прокуратури. Галицька окружна прокуратура міста Львова є повноцінним державним органом.
Згідно зі структурою органів прокуратури, окружні прокуратури утворюються у структурі обласних прокуратур. Код ЄДРПОУ 02910031 належить юридичній особі - Львівській обласній прокуратурі. Галицька окружна прокуратура є її територіальним (структурним) підрозділом без статусу юридичної особи, але з чітко визначеними владними повноваженнями.
Відсутність у самостійного органу (окружної прокуратури) статусу юридичної особи та власного коду ЄДРПОУ не позбавляє його статусу учасника справи (відповідача або позивача) та не звільняє від виконання судових рішень. Юридична особа (Львівська обласна прокуратура) несе відповідальність за зобов`язаннями своїх структурних підрозділів.
Отже, відсутність у Галицької окружної прокуратури м. Львова статусу юридичної особи та власного коду ЄДРПОУ не свідчить про відсутність у неї процесуальної дієздатності, оскільки вона є належним державним органом у структурі Львівської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02910031), яка і виступає в даному випадку юридичною особою-носієм майнових обов`язків.
Щодо доводів Прокуратури про те, що про те, що витрати не можуть стягуватися, бо органи прокуратури фінансуються державою з державного бюджету колегія зазначає, що процесуальним законом передбачено, що судові витрати (зокрема на правничу допомогу) покладаються на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Закон не робить винятків для державних органів.
Оскільки окружна прокуратура фінансується через Львівську обласну прокуратуру (яка є юридичною особою та розпорядником коштів нижчого рівня), стягнення коштів фактично відбуватиметься з рахунків юридичної особи - Львівської обласної прокуратури (або безпосередньо з державного бюджету через органи Державної казначейської служби України за відповідною бюджетною програмою).
Верховний Суд неодноразово розглядав аналогічні скарги прокуратури та інших державних органів, в яких зазначив, що кошти підлягають стягненню з відповідного органу (суб`єкта владних повноважень), а процесуальний статус юридичної особи для можливості стягнення коштів має саме обласна прокуратура. Стягнення судових витрат з органу, який не має статусу юридичної особи, здійснюється за рахунок бюджетних асигнувань юридичної особи, у структурі якої цей орган утворений.
Посилання Прокуратури на порушення відповідачем-1 строків подання доказів про фактично понесені витрати не знайшли свого підтвердження, адже відповідач-1 подав відповідні докази у строк, передбачений ч. 8 ст. 129 ГПК України. 
Також, в апеляційній скарзі Прокуратура вказує, що жодних доказів представником відповідача-1 під час розгляду даної справи не здобувалося та до суду не подавалося, тому складності щодо процесу доказування чи витребування доказів не виникало. Жодних додаткових зусиль щодо підготовки процесуальних документів у справі представником ТОВ «Алсі» ЛТД не вжито та не наведено достатніх обґрунтувань щодо доцільності витрат такого часу, що зазначено у заяві про стягнення витрат на правову допомогу.
Колегія суддів вважає ці доводи безпідставними, адже, як вбачається з матеріалів справи, адвокат відповідача-1 надав фактично виконані послуги щодо правничої допомоги, які належним чином оцінені судом першої інстанції. 
Доводи апелянта в цій частині не спростовують факт надання реальної та кваліфікованої правничої допомоги. Відповідно до засад судочинства, процес доказування включає в себе не лише збирання та подання нових документів, але й ретельний аналіз, правову оцінку та процесуальне спростування тих доказів, якими обґрунтовує свої вимоги протилежна сторона. Формування правової позиції, вивчення актуальної практики Верховного Суду та участь у судових засіданнях вимагали від представника значних інтелектуальних зусиль та витрат часу, детальний опис яких було надано суду разом із заявою про стягнення витрат.
Колегія враховує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається виключно на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення. Своєю чергою, Апелянт не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заявлений представником ТОВ «Алсі» ЛТД час був надмірним чи не відповідав критеріям реальності. 
Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення, належним чином дослідив надані ТОВ «Алсі» ЛТД документи, оцінив обсяг фактично виконаної адвокатом роботи і справедливо поклав ці витрати на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
В апеляційній скарзі Апелянт також вказує на те, що присудження 15 000,00 грн за підготовку відзиву у справі та аналіз матеріалів справи, а також додатково 10 500,00 грн за участь адвоката у судових засіданнях в режимі відеоконференції, є завищеним та не відповідає критеріям співмірності, пропорційності та розумної необхідності, а отже принципу розумності судових витрат.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, встановила, що суд першої інстанції вже самостійно провів глибокий, детальний аналіз кожної гривні ваших витрат, застосував практику Верховного Суду та вже зменшив суму заявлених відповідачем-1 витрат за ці послуги та стягнув суму у розмірі 25 500,00 грн, яка повністю відповідає критеріям розумності, пропорційності та співмірності.
Отже, суд першої інстанції вже врахував заперечення, які апелянт повторно наводить в апеляційній скарзі, та знизив цю суму. Подальше її зменшення буде нічим іншим, як нівелюванням права на правничу допомогу. 
Доводи апеляційної скарги про те, що присуджені судом витрати на правову допомогу є завищеними та не відповідають критеріям розумності і співмірності, повністю спростовуються висновками суду першої інстанції. 
Зокрема, суд першої інстанції здійснив всебічний аналіз кожної складової заявленого відповідачем-1 гонорару адвоката, повністю дотримавшись балансу інтересів сторін та принципу співмірності. 
Отже, на підставі перевірки відповідності заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, колегія суддів враховує рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду відповідачем-1 документів, їх значення для спору.
Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для відмови у стягненні заявленого відповідачем-1 розміру гонорару за результатами розгляду справи та отримання ним позитивного для себе результату. 
Відтак, місцевим господарським судом цілком правомірно було задоволено заяву відповідача-1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та стягнуто з апелянта 32 500,00 грн названих судових витрат. 
В контексті викладено колегія враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Європейський суд з прав людини також зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Отже, у справі що переглядається, суд першої інстанції належним чином суду зазначив підстави, на яких воно ґрунтуються.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №914/46/25 прийнято у відповідності до наявних в матеріалах справи документів, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. 
Керуючись Главою 1 Розділу ІV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 у справі №914/46/25 залишити без змін.
Матеріали справи повернути до суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.А. Корсак 

Судді О.О. Євсіков

С.І. Буравльов