Провадження №2/748/582/26
Єдиний унікальний № 748/70/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року	м. Чернігів	

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді Майбороди С.М.,
при секретарі Пасько К.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

07 січня 2026 року, представник  ОСОБА_1 - адвокат Святная О.В. звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить встановити факт належності ОСОБА_3 правовстановлюючого документу - договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 від 19 листопада 1993 року, визнати за ОСОБА_1 право власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями, мотивуючи свої вимоги тим, що за життя чоловіка вони придбали 19.11.1993 року у ОСОБА_2 будинок в АДРЕСА_1 . Після смерті чоловіка позивач звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини, проте їй було відмолено, оскільки в договорі купівлі-продажу прізвище її чоловіка зазначено як « ОСОБА_4 » тоді, як його прізвище « ОСОБА_1 », село, в якому розташований будинок, вказано як « ОСОБА_5 », хоча село має назву « ОСОБА_6 ». Крім того, померлий чоловік не провів реєстрацію нерухомого майна в БТІ, тому власником будинку значиться ОСОБА_2 .. Оскільки житловий будинок був придбаний за час шлюбу, тому він є спільною сумісною власністю подружжя і частина лежить позивачу. Інше частину позивач успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки на день відкриття спадщини проживала та була зареєстрована разом з ним. 

Ухвалою суду від 12.01.2026 відкрито загальне позовне провадження у справі. 

Відповідно до ухвали від 11 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд без її участі, зазначивши про підтримання позовних вимог. 

Відповідач – Михайло-Коцюбинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області не забезпечили явку свого представника в судове засідання, про день та час розгляду справи були повідомлені належгним чином. Відзиву на позов не надали.

Відповідач – ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзиву на позов не надала.

Суд визнав можливим проводити розгляд справи у відсутності нез`явившихся осіб.

Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. 

У відповідності до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , яке складено російською мовою, 27.09.1983 року « ОСОБА_7 » зареєстрував шлюб з « ОСОБА_8 », після укладення шлюбу подружжю присвоєне прізвище « ОСОБА_1 » (а.с.46). 

Згідно копії договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 4342, 19.11.1993 року ОСОБА_2 продала ОСОБА_4 житловий будинок в АДРЕСА_1 (а.с.35-36). 

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Славутич помер ОСОБА_3 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області 25.04.2014 складено актовий запис № 44 (а.с.37). 

Дружина померлого ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де було заведено спадкову справу № 05/2023. 

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до листа Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір купівлі- продажу від 19.11.1993 року, який посвідчений 19.11.1993р. державним нотаріусом Чернігівської районної нотаріальної контори Завалієвою В.В. за реєстровим № 4342 належить померлому ОСОБА_3 , так як всі дані, які ідентифікують особу, зокрема його ім`я та по-батькові збігаються. Помилки у написанні прізвища могли виникнути внаслідок неправильного перекладу з російської на українську мову. При цьому до позову додані документи отримання прав керування на ім`я ОСОБА_3 , які також містять різне зазначення прізвища останнього, як ОСОБА_9 . ( а.с.59)

Крім того, в договорі купівлі-продажу від 18.11.1993 невірно вказано назву населеного пункту, а саме « ОСОБА_5 », замість « ОСОБА_6 ». В Чернігівському районі Чернігівської області не існує населеного пункту з назвою « ОСОБА_5 », натомість є населений пункт з назвою « ОСОБА_6 ». 

Таким чином, судом встановлено, що при укладенні договору купівлі - продажу від 19.11.1993 р., який посвідчений 19.11.1993 року державним нотаріусом Чернігівської районної нотаріальної контори Завалієвою В.В. за реєстровим № 4342, було допущено помилки у зазначенні прізвища, а саме зазначено невірно « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_1 » та назви населеного пункту, де розташований житловий будинок, а саме : невірно зазначено « ОСОБА_5 », замість « ОСОБА_6 », які підлягають виправленню в судовому порядку шляхом встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт належності правовстановлюючого документу знайшов своє підтвердження в матеріалах справи, будь-якого спору між позивачем та відповідачами немає, окрім того, встановлення факту є реалізацією гарантованого законом права на спадщину, перешкодою чому є невірне зазначення прізвища спадкодавця у договорі купівлі - продажу, а тому суд вважає, що даний факт підлягає встановленню.

Крім того, згідно наданих документів будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 був придбаний ОСОБА_3 в період шлюбу з позивачем ОСОБА_1 .. 

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, частина житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 належать ОСОБА_1 .. 

Після смерті ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про відкриття спадщини. 

Згідно інформації Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 22.03.2023, ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_2 з 01.02.1991 по 13.06.2014, знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю. 

Згідно інформації Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 22.03.2023, ОСОБА_1 була зареєстрована в АДРЕСА_2 з 01.02.1991 по 27.12.2016. 

Згідно інформації Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 20.04.2023, на день смерті ОСОБА_3 разом з ним був також зареєстрований син - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знятий з реєстрації 23.12.2014 за заявою наймача. 

Згідно довідки Славутицького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 23.12.2014, 06.02.1999 ОСОБА_10 був оголошений в розшук, як безвісно зникла особа (а.с.60). 

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 25.04.2023, в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформація щодо актового запису про смерть ОСОБА_10 відсутня. 

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц державна реєстрація у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації.

Як встановлено у даній справі, спадкоємець ОСОБА_10 за місцем реєстрації був зареєстрований, однак не проживав з 1999 року, у тому числі й на час відкриття спадщини після смерті свого батька, оскільки рахується зниклим безвісти, а сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому ОСОБА_10 , як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , а відповідно не набув права на спадкове майно.

Таким чином, ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею першої черги після померлого чоловіка – ОСОБА_3 , оскільки вона своєчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 

Проте, постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 26.04.2023 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , оскільки коло спадкоємців встановити неможливо, житловий будинок був придбаний на ім`я ОСОБА_4 , а спадкова справа заведена після смерті ОСОБА_3 . (а.с.48).

Також, згідно інформаційної довідки з архівної справи матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомості КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації об`єкта нерухомості № 256 від 23.10.2025, право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2 (а.с.53). 

Тобто, перереєстрація права власності на житловий будинок з надвірними будівлями після укладення договору купівлі-продажу 19.11.1993 року з ОСОБА_11 на нового власника ОСОБА_3 не відбулась. 

Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до п.п.4.12, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, а саме на нерухоме майно за наявності правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцю, а у разі відсутності відповідних документів нотаріус роз`яснює процедуру вирішення питання в судовому порядку. 

Враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність судового захисту права на спадкування ОСОБА_1 шляхом задоволення її позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, ст. 392, 1218, 1261 ЦК України, -
В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1  до Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити. 

Встановити факт належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 від 19 листопада 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Чернігівської районної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4342. 

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 , в тому числі : на частину, як на частку у об`єкті спільної сумісної власності подружжя та на частину, як за спадкоємцем першої черги за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 . 

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса : АДРЕСА_1 . 

Відповідач : Михайло-Коцюбинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області, ЄДРПОУ 04412509, адреса : вул. Шевченка, 5, с-ще Михайло-Коцюбинське, Чернігівський район, Чернігівська область.

Відповідач : ОСОБА_2 , адреса : АДРЕСА_3 . 

Суддя 	С. М. Майборода