ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1429/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №697/467/26 Категорія: 310020000 	Деревенський І.І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді	Василенко Л. І., Новіков О. М.	

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09.04.2026 (повний текст складено 16.04.2026, суддя в суді першої інстанції Деревенський І.І.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

у березні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи тим, що сторони у 2013-2015 роках перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2015 році рішенням суду шлюб розірвано. Дитина проживає з матір`ю.
Позивач вказує, що відповідач участі у вихованні та утриманні неповнолітнього сина не приймає, добровільної матеріальної допомоги, яка повинна відповідати критеріям мінімального забезпечення потреб дитини, не надає, весь максимальний тягар виховання, забезпечення та утримання дитини здійснює позивач самостійно.
Зазначає, що відповідач є фізично здоровим чоловіком, має постійний дохід, працевлаштований, іншої сім`ї та неповнолітніх дітей не має, тому повністю здатен нести фінансову відповідальність щодо сплати аліментних зобов`язань до досягнення дитиною повноліття. 
У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09.04.2026 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 05.03.2026 і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалено рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 887,64 грн.
Ухвалюючи рішення суд прийшов до висновку, що беручи до уваги те, що відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу дитині, має певні проблеми зі здоров`ям, фінансово допомагає матері, яка є пенсіонеркою, не являється власником зареєстрованого нерухомого майна, прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2026 рік», з метою дотримання балансу інтересів та рівності прав позивача та відповідача, визначений судом розмір аліментів відповідає встановленим судом обставинам справи.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала засобами поштового зв`язку 12.05.2026 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Скаржник зазначає, що враховуючи розмір доходу відповідача суд першої інстанції повинен був застосувати саме визначений позивачем розмір аліментів, оскільки він об`єктивно доведений, а відповідач спроможній нести саме такий розмір матеріальної відповідальності.
Також вказує, що суд безпідставно прийняв до уваги факти, які не знаходять свого підтвердження, а саме: стан здоров`я, який на цей час ніяким чином не перешкоджає стягненню розміру аліментних зобов`язань, перебування на утриманні відповідача матері є досить сумнівним, оскільки не дивлячись на її пенсійний вік вона має можливість отримувати додаткові види грошового забезпечення.
У відзиві на вказану апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просив суд її відхилити, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. У даному випадку предметом спору є вимоги про стягнення аліментів, розмір яких не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що , як вбачається з копії рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.10.2015 у справі №697/1937/15-ц сторони між собою перебували у зареєстрованому шлюбі, який вказаним рішенням суду було розірвано (а.с. 7).
Від даного шлюбу сторони мають сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно 10.01.2026 (а.с.6).
Із довідки / відомостей про зареєстрованих у житловому будинку виданих виконавчим комітетом Канівської міської ради №312-01-09 від 20.01.2026 вбачається, що син сторін проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).
Відповідно до платіжних інструкцій від 07.04.2025 на суму 2000 грн., 28.04.2025 на суму 3590 грн., 20.05.2025 на суму 500 грн., 06.06.2025 на суму 2000 грн., 16.06.2025 на суму 1000 грн., 23.07.2025 на суму 1000 грн., 07.08.2025 на суму 2000 грн., 05.09.2025 на суму 3000 грн., 20.09.2025 на суму 1000 грн., 07.10.2025 на суму 3000 грн. та на суму 4000 грн. 18.10.2025 на суму 4000 грн., 07.11.2025 на суму 4000 грн., 25.11.2025 на суму 1000 грн., 05.12.2025 на суму 4000 грн., 07.01.2026 на суму 5000 грн., 18.01.2026 на суму 500 грн., 06.02.2026 на суму 4000 грн., 06.03.2026 на суму 4000 грн. відповідач здійснював переказ власних коштів позивачу (а.с.27-36).
З виписки-епікризу із медичної документації, вбачається, що відповідач хворіє на гастродуоденіт, двобічна плоскостопість ІІІ ст., деформуючий артроз таранно-човникоподібного з`єднання та п`ятковий бурсит (а.с. 44-46).
Із довідки форми ОК-5, вбачається, що відповідач за період з 01.01.2025 по 31.12.2025 отримав дохід у сумі 418853,91 грн., за період з 01.01.2026 по 28.02.2026 – 94653,63 грн. (а.с. 47-49).
Із витягу із застосунку «Дія» вбачається, що батьками відповідача є батько – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та мати – ОСОБА_5 (а.с.50).
Із витягів з реєстру територіальної громади № 2026/005010843 та № 2026/005058111 від 30.03.2026, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.52-53).
Із копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 29.12.2022 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є пенсіонером за віком (а.с. 51), яка за період з 01.02.2025 по 31.03.2026 отримала дохід в розмірі 42587 грн., що підтверджується довідкою про доходи №3003670630070022 (а.с.54).
Із платіжних інструкцій від 18.10.2025 на суму 2000 грн., 12.11.2025 на суму 3000 грн., 20.12.2025 на суму 5000 грн., 27.12.2025 на суму 2000 грн., 17.01.2026 на суму 5000 грн., 10.02.2026 на суму 4000 грн., 21.02.2026 на суму 5500 грн., 08.03.2026 на суму 2000 грн., 17.03.2026 на суму 6000 грн., 28.03.2026 на суму 1000 грн. відповідач здійснював переказ власних коштів ОСОБА_5 (а.с.61-65).
Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.03.2056 №470485398, вбачається, що за відповідачем нерухомого майна не рахується (а.с.66).
Згідно доводів позовної заяви позивач бажає стягувати аліменти на утримання сина, оскільки домовленості в них з відповідачем немає.
Правовідносини сторін у справі, які виникли на підставі викладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.
Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч.3 ст.181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; ст.182 СК України – при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Аналогічні роз`яснення містить п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою ВРУ №789-Х1І від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття - ст.180 СК України. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
За наявності між батьками спору щодо здійснення обов`язку утримувати дитину тим з батьків, який проживає від неї окремо та безпосередньо не утримує дитину, суд першої інстанції в цій справі прийшов до висновку про те, що з відповідача слід стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, що належним чином враховуватиме інтереси дитини та відповідає її потребам.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, проте не може погодитися із розміром аліментів, визначених судом першої інстанції.
Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини суд першої інстанції послався на те, що відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу дитині, має певні проблеми зі здоров`ям, фінансово допомагає матері, яка є пенсіонеркою, не являється власником зареєстрованого нерухомого майн,.
Проте, добровільне надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини не виключає можливість стягнення з відповідача аліментів на її утримання у судовому порядку. Факт переказу відповідачем грошових коштів на дитину лише свідчить про визнання ним свого обов`язку брати участь в її утриманні.
Окрім того, слід зауважити, що добровільна сплата аліментів закріплюється відповідним договором між батьками. У цьому договорі вони можуть визначити розмір аліментів, строки виплати аліментів та інші необхідні їм умови, які не порушуватимуть права дитини. Головною і найважливішою умовою, яка забезпечує можливість добровільної сплати аліментів, є засвідчення цього договору нотаріусом ( ст. 189 СК України). Такий договір між сторонами у матеріалах справи відсутній.
Наявність у відповідача певних захворювань, на що зокрема послався суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів, ані позивачем, ані судом не обґрунтовано чи ці захворювання на постійній основі потребують дороговартісного лікування, до того ж відповідач є відносно молодою і працездатною особою та отримує стабільний дохід.
Щодо посилання суду на те, що відповідач надає фінансову допомогу своїй матері, з якою він проживає та яка є пенсіонеркою, то матеріали справи не свідчать про необхідність утримання відповідачем своєї матері, а також ним не подано жодних доказів про наявність чи відсутність інших осіб, які зобов`язані її утримувати (до прикладу, інших дітей, чоловіка), більш того ж, як вбачається з матеріалів справи мати відповідача отримує пенсію.
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення аліментів ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та підлягає скасуванню.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного утримання, розвитку і лікування дитини сторін розмір аліментів у 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно.
При цьому апеляційний суд враховує, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.
Також апеляційний суд приймає до уваги, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримання неповнолітніх дітей на обох батьків.
Крім того, розмір аліментів, визначений судом, не вважається незмінним, а отже відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Отже рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09.04.2026 у даній справі з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, має бути змінено в частині визначення розміру аліментів, що мають стягуватися з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, який встановити в розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання позовної заяви стягується з відповідача на користь держави у розмірі 1211,20 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1816,80 грн. 
Внаслідок взаємозаліку витрат по сплаті судового збору з відповідача на користь держави остаточно слід стягнути судовий збір у розмірі 3028 грн.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в  :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09.04.2026 – змінити в частині визначення розміру аліментів, які мають стягуватися з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 вказавши, що до стягнення з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,підлягають аліменти  в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), а також в частині вирішення питання про відшкодування судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 3028 грн судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.
У решті рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09.04.2026 в цій справі – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 02.06.2026.

Суддя-доповідач

Суддя