Справа № 128/676/26 

ВИРОК
Іменем України
04 червня 2026 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 
та учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2025 за №12025020050000694, по обвинуваченню 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровське, Горлівського району Донецької області, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , одруженого, освіта вища, військовослужбовця, раніше несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

УСТАНОВИВ:

Поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_5 та інспектором сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_6 , які, згідно з п. 1 примітки до ст. 364 КК України, є службовими особами та посади яких, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про державну службу», відносяться до посад категорії «В», відповідно до розстановки сил та засобів №3 відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області у складі екіпажу «ЖАРТ-52» на службовому автомобілі марки «Toyota» моделі «Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювалося патрулювання по квадрату патрулювання Агрономічної територіальної громади Вінницького району Вінницької області.
У ході здійснення патрулювання 11 листопада 2025 року приблизно о 09 год 15 хв ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на підставі статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», по вул. Незалежності в с. Агрономічне, Вінницького району Вінницької області зупинили автомобіль марки «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2 , під час перевірки документів у пасажира ОСОБА_4 по інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національна поліція України» установлено, що останній на підставі статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не з`являється за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені у повістці (для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду). У зв`язку із цим працівниками поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію», запропоновано ОСОБА_4 проїхати до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для складання уповноваженими особами протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, на що ОСОБА_4 погодився.
У подальшому, ОСОБА_4 спільно з працівниками поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на службовому автомобілі марки «Toyota» моделі «Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , поїхали в напрямку с. Бохоники, Вінницького району Вінницької області з метою доставляння ОСОБА_4 до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для складання уповноваженими особами протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
ОСОБА_4 , реалізовуючи свій умисел, спрямований на уникнення доставляння працівниками поліції до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію» для складання уповноваженими особами протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, усвідомлюючи, що працівники поліції є службовими особами, розуміючи незаконність своїх дій, діючи умисно, не звертаючи уваги на неодноразові попередження працівників поліції про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди службовій особі, 11 листопада 2025 року о 09 год 30 хв запропонував поліцейському сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції лейтенанту поліції ОСОБА_5 неправомірну вигоду у сумі 500 доларів США за недоставляння його до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію» для складання уповноваженими особами протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
У судовому засіданні 03.06.2026 обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, визнав у повному обсязі, зазначивши, що не оспорює жодних обставин, викладених в обвинувальному акті, у вчиненому розкаюється.
Прокурор під час судових дебатів просив визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. Також просив вирішити долю речового доказу відповідно до ст. 100 КПК України та стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати на проведення експертизи. 
Обвинувачений ОСОБА_4 погодився із покаранням, яке просить призначити йому прокурор. 
Враховуючи думки учасників судового провадження, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним досліджувати докази у кримінальному провадженні стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд, з`ясувавши в обвинуваченого його позицію, визнав за можливе обмежитись лише дослідженням доказів стосовно особи обвинуваченого. Водночас судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст встановлених обставин, сумнівів у добровільності їхніх позиції немає, а також судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Судом установлено, що під час досудового розслідування дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 369 КК України, тобто пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй влади.
Відповідно до частин першої-другої статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, являється військовослужбовцем, раніше несудимий.
Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не установлено. 
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючої покарання обставин, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином, суд вважає достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_4 , а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді штрафу в межах санкції статті обвинувачення. У даному випадку таке покарання як штраф повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання з тих, які передбачені за вчинений нетяжкий злочин.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Питання щодо речового доказу суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.
З обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, на користь держави слід стягнути витрати на залучення експерта у даному кримінальному провадженні у сумі 8 022,60 грн (висновок експерта №СЕ-19/102-25/25477-ЛД від 12.12.2025).
Запобіжні заходи до обвинуваченого ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не застосовувались.
Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись статтями 349, 368-371, 373, 374, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп.

Речовий доказ: флеш-накопичувач з відеозаписом в опечатаному вигляді – залишити у матеріалах кримінального провадження №12025020050000694 від 11.11.2025, що перебуває у розпорядженні прокурора.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта у даному кримінальному провадженні у сумі 8 022 (вісім тисяч двадцять дві) грн 60 коп.

Вирок суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ