Справа №752/23421/25
Провадження № 2/752/6201/26 

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

03.07.2026 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді Чекулаєва С.О.,
за участі секретаря судового засідання Ільніцької І.С.,
розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини

ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання, як колишньої дружини ОСОБА_1 розмірі 1/4 від заробітку (доходу), починаючи з моменту подачі позову до суду.

1.1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Позивач вказує, що 19.06.2015 між нею та відповідачем було укладено шлюб в період якого, у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
06.05.2024 позивачу встановлено інвалідність ІІ групи, довічно, що підтверджується Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААГ №743042 та пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , медичною документацією- анамнез захворювання.
Як стверджує позивач, після виїзду за кордон стан її здоров`я значно погіршився у зв`язку із онкозахворюванням, водночас, відповідач самоусунувся від обов`язків по догляду за дружиною та у травні 2025 року, звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06.2025 у справі №752/11074/25, шлюб між сторонами розірвано.
Позивач вказує, що на теперішній час, вона з дитиною залишені без засобів до існування, в чужій країні, де ОСОБА_4 проходить лікування, та не має фізичної можливості працевлаштуватись та забезпечувати себе та дитину, без матеріальної та будь-якої підтримки з боку відповідача. Оскільки відповідач є особою працездатного віку, фізично здоровий, непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, отримує пенсію за вислугу років у розмірі 37 649,25 грн, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання згідно положень статті 76 СК України у розмірі частці від заробітку (доходу) ОСОБА_2 .

У поданому до суду відзиві на позов відповідачем не визнається право позивача на отримання аліментів.
Відповідач вказує, що оскільки ОСОБА_1 є особою з інвалідністю II групи з терміном дії - довічно, а відтак, відповідно до ст.ст. 8, 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має право на отримання щомісячної пенсії по інвалідності довічно.
За наявними у відповідача письмовими доказами позивач станом на 06.06.2024 отримувала пенсійне забезпечення в розмірі 13 476,87 грн на місяць, що підтверджується розрахунком пенсії по інвалідності від 22.05.2024 та скріншотом даних з пенсійної справи станом на 06.06.2024. З даних пенсійної справи позивача вбачається, що пенсію призначено з 03.05.2024 довічно, що дозволяє зробити висновок, що на дату подання даного позов та станом на сьогодні позивач продовжує отримувати пенсійне забезпечення, що спростовує її твердження, що позивач з дитиною залишені без засобів до існування, в чужій країні, де ОСОБА_4 проходить лікування, та не має фізичної можливості працевлаштуватись та забезпечувати себе та дитину, без матеріальної та будь-якої підтримки з боку відповідача.
Відповідач стверджує, що згідно з виконавчим листом від 02.04.2026, виданим у справі № Jug KR B25-11-UM-P-0012/2026 адміністрацією округу Ліхтенберг у Берліні в особі Департаменту у справах молоді (номер реєстру № 00424/2026), ОСОБА_2 відповідно до положень Цивільного кодексу зобов`язався утримувати свою дитину ОСОБА_5 та щомісячно виплачувати аліменти в розмірі 428,50 євро з 01.03.2026.
Окрім того, відповідач і до квітня 2026 року надавав матеріальну допомогу на утримання своєї доньки.
Таким чином, оскільки на твердження відповідача позивач отримує пенсію по інвалідності в розмірі, який в п`ять разів перевищує встановлений законом прожитковий мінімум, отримує фінансове забезпечення в Федеративній Республіки Німеччина, донька ОСОБА_3 знаходиться на матеріальному забезпеченні відповідача, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини другої статті 75 та частини другої статті 76 Сімейного кодексу України, у зв`язку з чим у задоволені позову слід відмовити. 

1.2.Процесуальні дії у справі
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2025 головуючим суддею у справі визначений суддя Чекулаєв С.О.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.01.2026 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. 
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Сторони належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи.
21.05.2026 від відповідача до суду надійшов відзив на позов разом із клопотанням про витребування доказів.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.05.2026 клопотання відповідача про витребування доказів задоволено частково.
22.05.2026 від позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
29.05.2026 від відповідача до суду надійшло клопотання про витребування доказів у задоволення якого суд відмовляє у зв`язку з пропуском процесуальних строків, оскільки таке клопотання, в порушення вимог частини першої статті 84 та частини третьої статті 83 ЦПК України було подане не разом з відзивом.
29.06.2026 від позивача до суду надійшли письмові пояснення, в тому числі і щодо доказів, які суд витребовував згідно ухвали від 22.05.2026.

2.Мотивувальна частина
2.1.Фактичні обставини, встановлені судом
19.06.2015 між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського РУЮ у м. Києві.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька - ОСОБА_3 . 
Згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06.2025 у справі 752/11074/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 шлюб між сторонами був розірваний.
Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 суд встановив, що ОСОБА_1 була встановлена 2 група інвалідності довічно.
Як вбачається з наданих позивачем медичних документів, суд встановив, що ОСОБА_1 було діагностовано онкологічне захворювання.
Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною комісією від 06.05.2024 №743042 суд встановив, що ОСОБА_1 в результаті захворювання та встановлення 2 групи інвалідності може бути пристосована до роботи в спеціально створених умовах або вдома.
Як вбачається з наданого відповідачем скріншоту з особистого кабінету у застосунку Пенсійного фонду України ОСОБА_1 вбачається, що позивачу з 03.05.2024 була призначена пенсія у розмірі 13 476,87 грн довічно.
Згідно довідки про доходи ОСОБА_2 №6502545242562562 сума його пенсії за період з 01.12.2024 по 01.04.2025 становить 188 246,25 грн.
Згідно з виконавчим листом від 02.04.2026, виданим у справі № Jug KR B25-11-UM-P-0012/2026 адміністрацією округу Ліхтенберг у Берліні в особі Департаменту у справах молоді (номер реєстру № 00424/2026), ОСОБА_2 відповідно до положень Цивільного кодексу зобов`язався утримувати свою дитину ОСОБА_5 та щомісячно виплачувати аліменти в розмірі 428,50 євро з 01.03.2026.
Окрім того, суд встановив, що відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання малолітньої ОСОБА_3 принаймні з липня 2025 року до квітня 2026 року.

2.2. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд

За положеннями статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Суд звертає увагу, що згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду про відповідність Конституції України (конституційність) частини четвертої статті 75 Сімейного кодексу України від 29.10.2024 у справі № 1-1/2023(72/23) було визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину четверту статті 75 СК України, згідно якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Частинами першою та другою статті 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.
Суд встановив, що 2 група інвалідності була встановлена ОСОБА_1 до розірвання шлюбу, який був розірваний згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06.2025 у справі 752/11074/25.
З огляду на непрацездатність позивача, наявне в неї онкологічне захворювання, а також встановлену пенсію у розмірі 13 476,87 грн та відсутність інших доходів, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 є такою, що потребує матеріальної допомоги.
Суд встановив, що ОСОБА_2 , є працездатним чоловіком, отримує пенсію за вислугу років в щомісячному розмірі близько 37 000,00 гривень, а тому є таким, що може надавати матеріальну допомогу своїй колишній дружині.
Суд зазначає, що сплата аліментів на утримання дитини є обов`язком відповідача, а тому не є підставою для звільнення ОСОБА_2 від сплати аліментів на утримання колишньої дружини в порядку статті 76 СК України, водночас, вказана обставина впливає на визначення судом розміру аліментів на колишню дружину.
Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
Водночас, як визначено, частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою, якій встановлено 2 групу інвалідності довічно до розірвання шлюбу та є особою, яка потребує матеріальної допомоги і її колишній чоловік ОСОБА_2 може надавати таку матеріальну допомогу.
Водночас, визначаючи розмір аліментів, суд вважає, що з огляду на те, що відповідач сплачує аліменти на утримання своєї малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належним розміром аліментів на утримання ОСОБА_1 буде 1/8 частка від заробітку (доходу) відповідача.
З огляду на вищевикладене, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково оскільки позивачем належним чином представлені докази в обґрунтування своїх вимог.
Згідно з пунктом 7 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Таким чином, суд приходить до висновку про звернення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Згідно з вимогами статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.
У відповідності до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Враховуюче те, що позивача звільнено від сплати судового збору, у зв`язку із задоволенням однієї позовної вимоги, з відповідача мають бути стягнуті 1211,20 гривень судового збору на користь держави.
Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, сторонам положення статті 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Керуючись ст.ст. 4, 10-12, 76-89, 247, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355, Цивільного процесуального кодексу України, суд, 

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) аліменти на її утримання після розірвання шлюбу, у зв`язку з інвалідністю, у розмірі 1/8 (однієї восьмої) частки заробітку (доходу) щомісячно платника аліментів, починаючи з 08.09.2025, на період строку інвалідності. 
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 03.07.2026

Суддя С. О. Чекулаєв