Номер провадження: 33/813/837/26
Номер справи місцевого суду: 518/131/26 
Головуючий у першій інстанції Тарасенко М. С. 
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2026 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Сікорського Олексія Миколайовича на постанову Ширяївського районного суду Одеської області від 12 березня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ширяївського районного суду Одеської області від 12.03.2026 року притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави у розмірі 665 гривень 60 копійок.
Згідно із постановою суду, до Ширяївського районного суду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 568567 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КпАП України.
Згідно вказаного протоколу, 17.01.2026 року о 00 год. 13 хв. водій ОСОБА_1 по вулиці Центральній с. Мар`янівка Березівського району Одеської області керував транспортним засобом BMW 3200D р.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі під відеозапис, чим порушив вимоги 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Не погоджуючись з постановою суду захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Сікорський О.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що оскаржувана постанова прийнята судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, є незаконною і необґрунтованою, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що матеріалами справи не підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а це є обов`язковою складовою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому на думку захисту є помилковим твердження суду першої інстанції про те, що наявні в матеріалах справи фрагменти відеозаписів оцінені в сукупності та узгоджуються між собою, і є достатньою доказовою базою для належної фіксації скоєння порушення п. 2.5 ПДР України. В скарзі звертається увага на те, що в матеріалах адміністративного провадження, відсутні будь-які показання свідків які б вказували на те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зафіксований момент зупинення працівниками поліції транспортного засобу за керуванням якого перебував останній. Також, акцентується увага на тому, що в наданих суду відео-записах не міститься доказів належної відеофіксації технічними засобами факту керування ОСОБА_1 автомобілем, а надане до суду відео, на якому ймовірно зафіксовано момент зупинки транспортного засобу, сторона захисту вважає, що воно має сумнівне походження, адже невідоме їх джерело походження, і в протоколі відеозаписи не вписані.
Крім того, в скарзі сторона захисту просить закрити провадження у зазначеній справі, навіть не розглядаючи його по суті складений поліцейськими протокол, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 568567 від 17.01.2026 року, зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння або під дією лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а не в стані сп`яніння, як визначено ч. 1 ст. 130 КУпАП та в п. 2.9 а ПДР. Захист вважає, що склад правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП та п. 2.5 ПДР, а тому його відповідальність за діяння, зазначене в протоколі на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП виключається.
Також, в скарзі зауважується, що наявне у матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння не відповідає реальним подіям, які відбулись при розгляді матеріалів адміністративного правопорушення, оскільки з наявних відеозаписів, які були додані до протоколу не вбачається, що поліцейський взагалі складав направлення, надавав його для ознайомлення ОСОБА_1 та передав його останньому для направлення до найближчої лікарні.
До того ж, в скарзі акцентується увага на тому, що посадова особа органів поліції не відсторонила ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника — адвоката Сікорського О.М., які повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення, або проведення розгляду в режимі відеоконференції не подавали.
Апеляційний суд зауважує, що попереднє судове засідання 27.04.2026 року було відкладено за клопотанням адвоката.
Враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, не вбачається підстав для чергового відкладення судового розгляду виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01.04.2008, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26.04.2007). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, стороною захисту не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Незважаючи на позицію захисту про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 №568567 від 17.01.2026 року, відповідно до якого 17.01.2026 року о 00 год. 13 хв. водій ОСОБА_1 по вулиці Центральній с. Мар`янівка Березівського району Одеської області керував транспортним засобом BMW 3200D р.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі під відеозапис, чим порушив вимоги 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, протокол підписано ОСОБА_1 без жодних зауважень; Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зафіксовані ознаки сп`яніння, а також той факт, що ОСОБА_1 від проходження огляну на стан сп`яніння відмовився, акт підписано власноруч ОСОБА_1 без зауважень; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; довідкою про отримання особою за її місцем проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; відеозаписом з місця події, з на якому зафіксовано обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки так і у медичному закладі.
Визнаючи винним та накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП суддя виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.5 ПДР України.
З зазначеним висновком судді апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 568567 від 17.01.2026 року, склад правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП та п. 2.5 ПДР, оскільки зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння або під дією лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а не в стані сп`яніння, як визначено ч. 1 ст. 130 КУпАП та в п. 2.9 а ПДР, не відповідають дійсності та спростовуються змістом протоколу, в якому зазначено, що ОСОБА_1 по вулиці Центральній с. Мар`янівка Березівського району Одеської області керував транспортним засобом BMW 3200D р.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння.
Крім того, апеляційний суд, зауважує, що при перевірці протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 568567 від 17.01.2026 року встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст. ст. 254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості у повному обсязі узгоджуються із долученими відеозаписами.
Твердження апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи наявні відеозаписи невідомого походження, які сторона захисту ставить під сумнів, як недостовірні, неналежні, недопустимі докази на яких ймовірно зафіксований момент керування ОСОБА_1 автомобілем, апеляційний суд відхиляє, оскільки на наданих відеозаписах міститься маркування про дату та час події і на які технічні засоби вона фіксувалась, до того ж в протоколі серії ЕПР1№568567 зафіксовані ті самі технічні засоби відеозапису які зазначені на наданих відео, а саме 001216,000004.
Відеозаписи, наявні в матеріалах справи, підтверджують обставини викладені в протоколах про адміністративні правопорушення, у сукупності вказують на те, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки так і у медичному закладі, що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєних останнім адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.
До того ж, сторона захисту не навела конкретних, обґрунтованих і переконливих доказів недостовірності відеозаписів, а сам по собі факт того, що захист “ставить під сумнів” докази без надання доказів їх монтажу, внесення змін, технічних несправностей чи інших вад, не є підставою для визнання їх недопустимими.
Таким чином, наявні в матеріалах справи відеозаписи відповідають вимогам ст. 251 КУпАП узгоджуються з іншими доказами по справі, отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, тому визнаються апеляційним судом належним та допустимим доказом.
Твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не було вручено направлення апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки відповідне направлення надається лікарю у випадку доставлення водія на огляд до медичного закладу.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що обов`язок проходити огляд на стан сп`яніння виникає в ОСОБА_1 не з моменту вручення йому направлення на проходження відповідного огляду, а в силу вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху з моменту висловлення відповідної вимоги працівником поліції як до водія транспортного засобу.
Окрім цього, законодавством не передбачено вручення письмового направлення водію, оскільки такий огляд проводиться у присутності поліцейського який має забезпечити доставку особу, яка погодилася на проходження відповідного огляду, однак ОСОБА_1 від огляду в медичному закладі відмовився.
Безпідставними також суд вважає доводи апеляційної скарги щодо не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Водію повідомлено про заборону подальшого керування транспортним засобом, та в протоколі який підписано ОСОБА_1 в. 11 зазначено, що відсторонено від керування. Проте, апеляційний суд, вважає за потрібним зауважити, що не відсторонення водія від керування транспортним засобом не є підставою, що звільняє його від відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП, тим паче Закон не передбачає обов`язкового вилучення транспортного засобу за умови находження водія у стані алкогольного сп`яніння.
Загалом доводи, наведені в апеляційній скарзі, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже ОСОБА_1 реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Сікорського Олексія Миколайовича – залишити без задоволення, а постанову Ширяївського районного суду Одеської області від 12 березня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов