ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4765/26 Справа № 173/575/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кожевник О. А. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.
за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, 
- за апеляційною ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Серебряков Ернест Сергійович,
на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2026 року, - 
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
06.03.2025 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2026 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, в якому просив:
- припинити право власності ОСОБА_3 на 3/8 частки будинку АДРЕСА_1 ; 
- визнати за позивачем право власності на 3/8 частки будинку АДРЕСА_1 ;
- виплатити ОСОБА_2 компенсацію вартості 3/8 частки будинку АДРЕСА_1 у розмірі 126, 771, 92 грн, які внесені позивачем на депозитний рахунок суду. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.
Повернуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 суму в розмірі 126771 грн. 92 коп. сплачених на депозитний рахунок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відповідно до квитанції № 2327677511 від 05 березня 2025 року.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
16.02.2026 рокувід  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Серебряков Ернест Сергійовичнадійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2026 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. 
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не врахував, що відповідачка має у власності частку квартири АДРЕСА_2 , тобто має інше житло.
Позивач довів у суді неподільність спірного будинку, а також докази боргів за комунальні послуги, що були накопичені відповідачкою.
На відміну від відповідачки, позивач вимушений проживати своєю родиною із 7 осіб, у орендованій двокімнатній квартирі.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило. 

СУДОВІ ВИКЛИКИ
Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (т.2 а.с.116-117).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:
24 грудня 2012 грудня до Державного реєстру правочинів внесено відомості про правочин № 5407948 на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори 24 грудня 2012 року, між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої.
Відповідно до копії рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року у справі № 173/2838/19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано.
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про розподіл майна придбаного в період шлюбу та визнання права власності на майно і за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про визнання особистою приватною власністю майна, придбаного в період шлюбу задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , право особистої приватної власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , житловою площею 32.6 кв. м. загальною площею 65.3 кв.м. на земельній ділянці площею 1193 кв. метрів. Визнано 3/4 частини житлового будинку під номером 10, житловою площею 32.6 кв. м. загальною площею 65.3 кв.м. на земельній ділянці площею 1193 кв. метрів, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ШН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 5/8 частини житлового будинку під номером АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_7 право власності на 3/8 частини житлового будинку під номером 10.
Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 25 лютого 2025 року вартість житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 – 338023 грн. 94 коп., за часткою відповідача (24,24 кв.м.) – 126771 грн. 92 коп.
Висновок ТОВ «Верхньодніпровське БТІ», про технічну неможливість поділу об`єкта нерухомості від 03 березня 2025 року, є неналежним доказом, належний – висновок у відповідній експертизі.
Суд першої інстанції зазначив, що посилання позивача на незначну частку відповідача, в розумінні ст. 365 ЦК України, суд не бере до уваги, оскільки із загальної площі житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складає площу 65,30 кв.м. - 3/8 частини становить 24,49 кв.м. (65 * 3 : 8), а з 5/8 частини позивача – 40,81 кв. м. (65,30 * 5 : 8), а отже різниця між частками 16,32 кв. м. Тобто частка відповідача менша, але не може визначатися як незначна.
Також судом першої інстанції було встановлене, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, у відповідача наявне інше майно або достатні статки, які б свідчили про можливість забезпечення її житлових потреб іншим способом. Таким чином, у разі відчуження житлового будинку, власником 3/8 частини якого вона є, відповідач фактично буде позбавлена можливо єдиного житла, що суперечить принципам справедливості, розумності та пропорційності втручання у право власності.
Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 

З таким висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке. 

Відповідно до п.4 ч.1 ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Судом першої інстанції було встановлене, що фактично будинком  АДРЕСА_1 користується відповідачка.

Позбавлення відповідачки її частки права власності на цей будинок призведе до втрати відповідачкою свого єдиного житла. Тож очевидно, що припинення права власності на частку у спірному будинку завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За таких обставин, апеляційний суд не находить правових підстав для можливості задоволення вимог апеляційної скарги та позовних вимог відповідно.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

При таких обставинах апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Серебряков Ернест Сергійович залишити без задоволення.
Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 19.05.2026 року.

Судді: