Кримінальне провадження № 194/1527/24
Номер провадження 1-кп/194/34/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2026 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді    ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання     ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження в режимі відеоконференції в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.01.2024 року за № 22024130000000057 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубове Новоайдарського району (тепер – Щастинський район) Луганської області, громадянина України, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, 
за участю: прокурора        ОСОБА_4 ,
захисника         ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В :
24.02.2022 року РФ здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.07.2023 року № 224 внесені зміни до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 та викладено нову редакцію переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ. Відповідно до вказаного переліку територія Новоайдарської селищної територіальної громади Щастинського району Луганській області з 25.02.2022 року є тимчасово окупованою РФ територією України.
З 23.09.2022 року по 27.09.2022 року на усій тимчасово окупованій території Луганської області та на так званих «закордонних дільницях» на території РФ було проведено незаконний референдум з питання «входження Луганської Народної Республіки до складу Російської Федерації на правах суб`єкта Російської Федерації».
30 вересня 2022 року було підписано так званий «Договір між РФ та ЛНР про прийняття до РФ ЛНР та утворення у складі РФ нового суб`єкта» (мовою оригіналу: «Договор между Российской Федерацией и Луганской Народной Республикой о принятии в Российскую Федерацию Луганской Народной Республикой и образовании в составе Российской Федерации нового субъекта»), який у подальшому ратифіковано федеральним законом держави-агресора, внаслідок чого з листопада 2022 року розпочалася перереєстрація та створення нових незаконних органів державної влади так званої «ЛНР», як суб`єкта РФ.
Так, на окупованій території Новоайдарської селищної територіальної громади Щастинського району Луганської області представниками так званої «ЛНР», підконтрольними державі-агресору, організовано та розпочато діяльність незаконних органів влади, у тому числі окупаційної адміністрації держави-агресора, зокрема, законом так званої «ЛНР» № 428-ІІІ від 13.03.2023 року «Про створення на території ЛНР міських округів та муніципальних округів, встановлення їх кордонів» (мовою оригіналу «Об образовании на территории Луганской Народной Республики городских округов и муниципальных округов, установлении их границ»), створено «Муніципальне утворення Новоайдарський муніципальний округ ЛНР» (мовою оригіналу: «Муниципальное образование Новоайдарский муниципальный округ Луганской Народной Республики»), який розташований за адресою: Луганська область, Щастинський район, смт. Новоайдар, вул. Незалежності, (колишня Пролетарська) буд. 2.
У подальшому, 15.06.2023 року Центральною виборчою комісією РФ винесено постанову № 119/947-8 «Про призначення виборів депутатів народної ради ЛНР та виборів депутатів представницьких органів муніципальних утворень на території ЛНР» (мовою оригіналу «О назначении выборов депутатов народного совета Луганской Народной Республики и выборов депутатов представительных органов муниципальных образований на территории Луганской Народной Республики»), відповідно до якої на території так званої ЛНР, тобто на тимчасово окупованій території Луганської області, призначено проведення виборів 10 вересня 2023 року.
Реалізуючи свій злочинний умисел, на початку серпня 2023 року, більш точний час встановити за об`єктивних причин не виявилось можливим, ОСОБА_3 , будучи громадянином України, перебуваючи на території смт Новоайдар Новоайдарської селищної територіальної громади Щастинського району Луганської області, усвідомлюючи вищенаведені обставини, діючи умисно, з метою переслідування своїх особистих інтересів, маючи умисел на обрання депутатом до незаконного органу влади на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційної адміністрації держави-агресора, зареєструвався від всеросійської політичної партії «Єдина Росія» (мовою оригіналу «Всероссийской политической партии «Единая Россия») кандидатом в депутати до так званої «ради муніципального округу муніципального утворення Новоайдарський муніципальний округ ЛНР першого скликання» (мовою оригіналу «совета муниципального округа муниципального образования Новоайдарский муниципальный округ Луганской Народной Республики первого созыва»).
У період з 01 по 10 вересня 2023 року у відповідності до законодавства РФ та так званої «ЛНР» на тимчасово окупованій території Луганської області проведено незаконні «вибори депутатів народної ради ЛНР першого скликання та вибори депутатів представницьких органів муніципальних утворень ЛНР першого скликання» (мовою оригіналу «выборы депутатов народного совета Луганской Народной Республики первого созыва и выборы депутатов представительных органов муниципальных образований Луганской Народной Республики первого созыва»).
За результатами вказаних незаконних виборів представниками так званої «виборчої комісії ЛНР» вибори депутатів до так званої «ради муніципального округу муніципального утворення Новоайдарський муніципальний округ ЛНР» (мовою оригіналу «совета муниципального округа муниципального образования Новоайдарский муниципальный округ Луганской Народной Республики»), який відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є незаконним, тобто створеним (обраним) у порядку, не передбаченому законом, визнані такими, що відбулися.
19 вересня 2023 року відбулося перше пленарне засідання так званої «ради муніципального округу муніципального утворення Новоайдарський муніципальний округ ЛНР першого скликання» (мовою оригіналу «совета муниципального округа муниципального образования Новоайдарский муниципальный округ Луганской Народной Республики первого созыва»), на якому прийняте рішення № 1 про визнання правочинним її складу, внаслідок чого розпочав свою діяльність незаконний орган влади, створений на тимчасово окупованій території так звана «рада муніципального округу муніципального утворення Новоайдарський муніципальний округ ЛНР першого скликання» (мовою оригіналу «совет муниципального округа муниципального образования Новоайдарский муниципальный округ Луганской Народной Республики первого созыва»), який відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є окупаційною адміністрацією держави-агресора.
Відповідно до додатку до рішення так званої «ради муніципального округу муніципального утворення Новоайдарський муніципальний округ ЛНР першого скликання» (мовою оригіналу «совета муниципального округа муниципального образования Новоайдарский муниципальный округ Луганской Народной Республики первого созыва») № 1 від 19.09.2023 року до вищезазначеного незаконного органу влади, створеного на тимчасово окупованій території, від всеросійської політичної партії «Єдина Росія» (мовою оригіналу «Всероссийской политической партии «Единая Россия»), серед інших обраний депутатом ОСОБА_3 , тобто останній за власною згодою був добровільно обраний депутатом до незаконного органу влади, створеного на тимчасово окупованій території смт Новоайдар Щастинського району Луганської області, а саме окупаційної адміністрації держави-агресора – так званої «ради муніципального округу муніципального утворення Новоайдарський муніципальний округ ЛНР першого скликання» (мовою оригіналу «совета муниципального округа муниципального образования Новоайдарский муниципальный округ Луганской Народной Республики первого созыва»).

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_3 (in absentia)
Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 року розгляд кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.01.2024 року за № 22024130000000057 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, постановлено здійснювати за відсутності обвинуваченого в порядку спеціального судового провадження (in absentia).
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Враховуючи, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_3 , як підозрюваного та обвинуваченого, на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження, в результаті чого судом встановлено таке.
Суд вважає, що стороною обвинувачення вжито усіх передбачених законом заходів щодо дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого на захист з урахуванням встановлених законом особливостей спеціального досудового розслідування.
Під час здійснення судового провадження судом також здійснені усі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.
Так, з метою дотримання прав обвинуваченого на захист та доступу до правосуддя, обвинувачений ОСОБА_3 про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином відповідно до вимог ч. 3 ст. 323 КПК України, зокрема, шляхом публікації змісту повісток про виклик та рішень суду в газеті «Урядовий кур`єр», «Голос України», які є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, на офіційному веб-сайті суду та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
Особа вважається належним чином ознайомленою зі змістом судових повісток, а отже, обізнаною про здійснюване судом щодо неї кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 323 КПК (in absentia), якщо місцевий суд повідомляв їй про судові засідання шляхом розміщення оголошення на вебпорталі «Судова влада України» та в газеті «Урядовий кур`єр».
До такого висновку дійшов ВС у своїх постановах від 01.04.2021 у справі № 759/2992/17 (провадження № 51-3360км20); від 10.03.2020 у справі № 242/3982/16-к (провадження № 51-7218км18); від 27.10.2021 у справі № 759/7443/17 (провадження № 51-1578км20); від 25.01.2021 у справі № 461/4987/16-к (провадження № 51-1955км20).
Процедури «in absentia» неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці ЄСПЛ були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр», «Голос України» та оголошення, розміщені на офіційному веб-сайті суду та офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. 
Отже, для забезпечення доступу до правосуддя судом вживалися заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_3 в судові засідання - повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_3 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.
У зв`язку з чим обвинувачений не був допитаний судом, тому показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.
Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_3 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.
В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнього його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
При цьому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.
Враховуючи відсутність обвинуваченого та особливості розгляду кримінального провадження за відсутності обвинуваченого в порядку спеціального судового провадження, захисником за призначенням було здійснено захист обвинуваченого ОСОБА_3 .
Так, захисник в судовому засіданні зазначив, що обвинувачення будується на доказах, які отриманні з вебсайтів органів, які здійснюють свою діяльність на тимчасово-окупованій території; свідки надавали показання з чужих слів; не доведено добровільність зайняття посади обвинуваченим. Таким чином вину обвинуваченого не доведено.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного провадження, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку РФ частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.
Також судом приймається до уваги те, що загальновідомими обставинами є те, що 24.02.2022 року збройні сили РФ вторглись на визнану міжнародним співтовариством територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України.
24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому дія якого неодноразово продовжувалась, і який продовжує існувати станом на час ухвалення цього вироку.
Відповідно до положень частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року (в редакції від 07.05.2022 року, далі за текстом - Закон № 1207-VII), тимчасово окупована РФ територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Тимчасово окупованою територією, відповідно до пункту 7 частини 1статті 1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.
Тимчасова окупація РФ територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для РФ жодних територіальних прав.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10.12.2022 року», Щастинський район: 1) Нижньотеплівська сільська територіальна громада; 2) Новоайдарська селищна територіальна громада; 3) Станично-Луганська селищна територіальна громада; 4) Широківська селищна територіальна громада; 5) Щастинська міська територіальна громада, внесено до вказаного переліку територіальних громад, розташованих в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) та перебувала у ньому протягом всього періоду чинності вказаного наказу, який втратив чинність на підставі Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022.
Відповідно до вказаного наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022 року, який є чинним станом на час ухвалення цього вироку, Щастинський район: Новоайдарська селищна територіальна громада (UA44160030000020916); Щастинська міська територіальна громада (UA44160090000075695), також віднесені до тимчасово окупованих територій України.
Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням Верховного Суду від 06.03.2022 року № 1/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Новоайдарського районного суду Луганської області. Такі справи визначені за територіальною підсудністю Тернівського міського суду Дніпропетровської області.

Дослідивши наявні у провадженні докази, допитавши свідків, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України, та які узгоджуються між собою, перевірених та оцінених у їх сукупності судом безпосередньо в судовому засіданні.
Допитаний в судовому свідок ОСОБА_6 суду показала, що знає обвинуваченого, який перебуває на території тимчасово окупованій території. Так, з телеграм-каналу вона знає, що на тимчасово окупованій території проводилися вибори депутатів в муніципальні округи. Також знає з телеграм каналу, що ОСОБА_3 брав участь у виборах депутатів до Новоайдарського муніципального округу. Також, в подальшому останнього було обрано депутатом до Новоайдарського муніципального округу. Окрім того, і місцеві мешканці, з яким вона спілкується, підтверджують, що останній став депутатом.
Допитаний в судовому свідок ОСОБА_7 суду показала, що обвинуваченого ОСОБА_3 вона знає. Так, останній з перших днів пішов на співпрацю з окупаційною владою. В 2023 році відбувалися вибори на тимчасово окупованій території. При підготовці до виборів ОСОБА_3 балотувався в депутати Новоайдарського муніципального округу. Так, вона бачила в телеграм-каналі, що останній виступав та казав, що він за росію при підготовці до виборів. В подальшому, останній став депутатом Новоайдарського муніципального округу. Окрім того, і місцеві мешканці, з яким вона спілкується, підтверджують, що останній став депутатом. ОСОБА_3 і до вторгнення росії підтримував росіян, тому він балотувався добровільно. 

Згідно витягу з ЄРДР вбачається, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ч. 5 ст. 111-1 КК України ст. за № 22024130000000057 від 17.01.2024 року. (т. 2 а.с. 2)
Згідно повідомлення про злочин начальника ГВ ЗНД МРВ 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 15.01.2024 року, ОСОБА_3 добровільно обрався у незаконні органи влади, створені на тимчасово окупованій території та став «депутатом ради Новоайдарського муніципального округу лнр» від політичної партії мовою оригіналу «Единая россия» (т. 2 а.с. 9)
Відповідно до рапорту о/у першого відділу УСР в Луганській області ДСР НПУ від 15.01.2024 року, співробітниками УСР отримано інформацію, що ОСОБА_3 добровільно обрався у незаконні органи влади, створені на тимчасово окупованій території та став «депутатом ради Новоайдарського муніципального округу лнр» (т.2 а.с. 20-21)
Згідно екзаменаційної картки водія та листа головного сервісного центру, ОСОБА_3 отримав посвідчення водія 27.03.2004 року категорії В – АІА 363306, також отримав посвідчення водія 19.05.2021 року категорії В1,В,С1,С – КВІ 678808 (т. 2 а.с. 88-89)
Згідно листа Центрально-південного управління ДМС України, ОСОБА_3 документований 12.12.2014 року паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , 27.10.2015 року паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Новоайдарським РС УДМС у Луганській області. Вказані обставини також підтверджуються Обліковою карткою особи ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 6-12)
Згідно протоколу огляду від 30.01.2024 року, та додатку до нього, вбачається, що за участю спеціаліста ОСОБА_8 , проведено огляд публікації за посиланням, відповідно до якого оглянуто веб-сайт «Избирательная комиссия луганской народной республики», на якому виявлено розміщене рішення №22/107 від 18.09.2023 року про реєстрацію ОСОБА_3 як обраного депутата «ради муніципального округу Новоайдарський муніципальний округ першого скликання» (т.2 арк. 90-100);
Згідно протоколу огляду від 30.01.2024 року, та додатку до нього, вбачається, що за участю спеціаліста ОСОБА_8 , проведено огляд публікації за посиланням, відповідно до якого оглянуто веб-сайт «Избирательная комиссия луганской народной республики», на якому виявлено розміщене рішення №12/57 від 10.08.2023 року та №14/65 від 12.08.2023 року про реєстрацію ОСОБА_3 як кандидата в депутати «ради муніципального округу Новоайдарський муніципальний округ першого скликання» від партії «Єдина росія» (т.2 арк. 101-117);
Згідно протоколу огляду від 31.01.2024 року, та додатку до нього, вбачається, що за участю спеціаліста ОСОБА_8 , проведено огляд публікації за посиланням, відповідно до якого оглянуто веб-сайт мовою оригіналу «Официальный сайт Администрации Новоайдарского муниципального округа луганской народной республики», на якому виявлено публікацію про перше засідання ради депутатів округу, на якому була присутня голова адміністрації, з доданими фотозображеннями депутатів, серед яких мається чоловік, зовні схожий на ОСОБА_3 (т.2 арк. 118-130);
Згідно протоколу огляду від 31.01.2024 року, та додатку до нього, вбачається, що за участю спеціаліста ОСОБА_8 , проведено огляд публікації за посиланням, відповідно до якого оглянуто веб-сайт мовою оригіналу «Официальный сайт Администрации Новоайдарского муниципального округа луганской народной республики», на якому виявлено публікацію про ХІ сесію мовою оригіналу «совета Новоайдарского муниципального округа», з доданими фотозображеннями депутатів, серед яких мається чоловік, зовні схожий на ОСОБА_3 (т.2 арк. 131-142);
Згідно протоколу огляду від 31.01.2024 року, та додатку до нього, вбачається, що за участю спеціаліста ОСОБА_8 , проведено огляд публікації за посиланням, відповідно до якого оглянуто веб-сайт мовою оригіналу «Официальный сайт Администрации Новоайдарского муниципального округа луганской народной республики», на якому виявлено розміщені рішення та документи «ради муніципального округу Новоайдарський муніципальний округ лнр першого скликання», серед яких мається рішення № 1 від 19.09.2023 року «О признании правомочным состава Совета муниципального округа муниципальное образование Новоайдарский муниципальный округ Луганской Народной Республики первого созыва» та в списку депутатів ради під номером 7 вказаний ОСОБА_3 від партії «Єдина росія». Також мається рішення № 5 та №6 від 19.09.2023 мовою оригіналу «Об утверждение положения о постоянных комиссиях совета муниципального округу муниципальное образование Новоайдарский муниципальный округ лнр» та «Об образовании постоянных комиссий совета муниципального округу муниципальное образование Новоайдарский муниципальный округ лнр», де ОСОБА_3 обраний до складу мовою оригіналу «постоянной комисии по бюджетной, финансовой, налоговой и имущественой политике». (т.2 арк. 143-156);
Згідно протоколу огляду від 01.02.2024 року, та додатку до нього, вбачається, що за участю спеціаліста ОСОБА_8 , проведено огляд публікації за посиланням, відповідно до якого оглянуто веб-сайт мовою оригіналу «Официальный сайт Администрации Новоайдарского муниципального округа луганской народной республики», на якому виявлено публікацію під назвою мовою оригіналу «СпасибоЧтоМыВместе» про робочу зустріч керівництва окупаційної адміністрації з депутатським корпусом ради муніципального округу Новоайдарський муніципальний округ лнр з доданими фотозображеннями депутатів, серед яких мається чоловік, зовні схожий на ОСОБА_3 під номером 1 (т.2 арк. 157-167);
Згідно протоколу огляду від 01.02.2024 року, та додатку до нього, вбачається, що за участю спеціаліста ОСОБА_8 , проведено огляд публікації за посиланням, відповідно до якого в месенджері «Телеграм» на каналі «Администрация Новоайдарского муниципального округа» виявлено та оглянуто публікації з доданими фотозображеннями про проведення ХІ сесії ради Новоайдарського муніципального округу з доданими фотозображеннями депутатів, серед яких мається чоловік, зовні схожий на ОСОБА_3 (т.2 арк. 168-179);
Згідно протоколу огляду від 03.02.2024 року, та додатку до нього, вбачається, що за участю спеціаліста ОСОБА_9 , проведено огляд публікації за посиланням, відповідно до якого оглянуто веб-сайт «Избирательная комиссия луганской народной республики», на якому виявлено розміщені «нормативно-правові акти» окупаційної влади лнр про вибори депутатів представницьких органів муніципальних утворень першого скликання в лнр (т.2 арк. 180-190);
Згідно протоколу пред?явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_7 від 19.02.2024 року, яка зазначила, що на фото №4 вона впізнає за загальними рисами обличчя ОСОБА_3 , який є місцевим мешканцем с. Муратове (т. 2 а.с. 197-200)
Згідно протоколу огляду від 19.02.2024 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_7 , відповідно до якого на веб-сайті «Официальный сайт Администрации Новоайдарского муниципального округа луганской народной республики» оглянуто публікації «Про проведення ІХ сесії ради Новоайдарського муніципального округу», «СпасибоЧтоМыВместе», «Про перше засідання ради депутатів округу» з доданими фотозображеннями депутатів, серед яких свідок ОСОБА_7 впізнала ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 201-205)
Згідно протоколу пред?явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_6 від 19.02.2024 року, яка зазначила, що на фото №3 вона впізнає за загальними рисами обличчя ОСОБА_3 , який є місцевим мешканцем с. Муратове (т. 2 а.с. 212-215)
Згідно протоколу огляду від 19.02.2024 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_6 , відповідно до якого на веб-сайті «Официальный сайт Администрации Новоайдарского муниципального округа луганской народной республики» оглянуто публікації «Про проведення ІХ сесії ради Новоайдарського муніципального округу», «СпасибоЧтоМыВместе», «Про перше засідання ради депутатів округу» з доданими фотозображеннями депутатів, серед яких свідок ОСОБА_6 впізнала ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 216-220)
Згідно протоколу огляду від 19.08.2024 року, та додатку до нього, вбачається, що за участю спеціаліста ОСОБА_9 , проведено огляд публікації за посиланням, відповідно до якого оглянуто веб-сайт «официальный сайт Администрации Новоайдарского муниципального округа луганской народной республики», на якому виявлено розміщені рішення та документи «ради муніципального округу Новоайдарський муніципальний округ лнр першого скликання», серед яких мається рішення № 3 від 27.10.2023 «Про затвердження положення про Раду муніципального округу муніципальне утворення Новоайдарський муніципальний округ лнр» (т.3 арк. 123-135);
Також судом досліджено інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на приватній спільній частковій власності частка належить будинок житловий загальною площею 55,9 кв.м. з належними до нього господарськими і побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14505941). (т. 2 а.с. 86-87)
Постановою старшого слідчого в ОВС СВ 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 18.07.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено у розшук. (т. 3 а.с. 60-61)
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2024 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 22024130000000057 від 17.01.2024 року відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 .ст. 111-1 КК України. (т. 3 а.с. 100-103)

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Колабораційна діяльність (ст. 111-1 КК України) - це злочин проти основ національної безпеки України. Суб`єктивна сторона кримінальних правопорушень характеризується прямим або непрямим умислом. 
Державою-агресором за загальним визначенням є країна, яка першою застосовує збройну силу проти іншої країни, тобто тим самим вчиняє агресію. Державою-агресором може бути визнана не лише одна країна, а група країн, в т.ч. пов`язаних між собою угодами про військову допомогу.
При кваліфікації злочинів за ст.111-1 КК державою-агресором наразі вважається російська федерація. При цьому враховуються, зокрема, постанова Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022.
За частиною 5 ст. 111-1 КК, серед іншого, передбачена відповідальність за добровільне обрання громадянином України до незаконних органів влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора. Окупаційна адміністрація Російської Федерації це сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг (п. 6 ст. 1-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України").
У складі цього правопорушення важливим для кваліфікації є місце його вчинення - тимчасово окупована територія України.
У кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК, однак яких суди у цьому кримінальному провадженні не встановили.
Також, положеннями п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що окупаційна адміністрація рф - це сукупність державних органів і структур рф, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольними рф самопроголошеними органами, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріуси та суб`єкти адміністративних послуг.
В свою чергу незаконними органами, посадовими та службовими особами відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд знаходить їх достовірними, допустимими, такими, що узгоджуються між собою, та в повній мірі поза розумним сумнівом доводять факт добровільного обрання  ОСОБА_10 депутатом до незаконного органу влади, створеного на тимчасово окупованій території у смт Новоайдар Щастинського району Луганської області, який відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є окупаційною адміністрацією держави-агресора.
Суд зауважує, що в кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 5 ст. 111-1 КК України важливе значення має добровільність (якщо особа здійснювала відповідні дії не добровільно, а під примусом (байдуже яким), склад правопорушення відсутній).
При цьому, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 усвідомлював факт відкритої російської агресії проти України, яка розпочалась 24.02.2022 року повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, що вказує на добровільність зайняття нею посади, враховуючи характер його дій, їх послідовність та тривалість. 
Отже, наведеними вище доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, підтверджується беззаперечне свідчення невимушеності його поведінки, відсутності будь-якого примусу щодо нього, а відтак, і цілковитої добровільності його дій.
При цьому його діяння спрямоване на заподіяння шкоди основам національної безпеки України, і сам факт вчинення таких дій свідчить про ступінь суспільної небезпечності діяння, притаманний таким злочинам.
А відтак, вказані обставини доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Судом не встановлено таких доказів, на яких ґрунтується доказування вини обвинуваченого ОСОБА_3 , які були б отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, та не встановлено підстав, які б призвели до визнання їх недопустимими.
Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недопустимими та недостовірними. Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.
Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 р., «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., «Коробов проти України» від 21.10.2011 р., що при оцінці доказів суд застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86). 
Суд вважає допустимими та належними дослідженні у судовому засіданні докази та показання свідків, оскільки останні узгоджуються між собою, не протирічать один одному та дослідженим у судовому засіданні доказам та показанням інших свідків.
Даючи юридичну оцінку діям  ОСОБА_10 , суд вважає, що обвинувачений винний у добровільному обранні громадянина України до незаконного органу влади, створеного на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційної адміністрації держави-агресора та його дії слід кваліфікувати за ч. 5 ст. 111-1 КК України.
Призначаючи покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також обставини кримінального правопорушення, тяжкість його наслідків.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Також, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, а також особи обвинуваченого, який раніше не судимий.
Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому  ОСОБА_11 , судом не встановлено.
Відповідно до вимог ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом встановлено: вчинення злочину з використання умов воєнного стану. 
Суд приходить до висновку, що відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 свідчить про неможливість застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих обставин та наявність обтяжуючої обставини, суд вважає, що виправлення обвинуваченого  ОСОБА_10 неможливе без його ізоляції від суспільства, а покарання має бути призначено у вигляді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 5 ст.111-1 КК України.
За таких обставин суд вважає, що призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Крім того, з урахуванням того, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, об`єктом якого є основи національної безпеки України і, на думку суду, останній своїми діями фактично допомагав державі-агресору створити певну вертикаль незаконного органу влади і фактично вчинив злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності нашої держави. 
Виходячи з цього, суд приймає рішення про призначення ОСОБА_3 , додаткового покарання яке є обов?язковим у санкції статті, у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади і державного управління, органах місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги, правоохоронних органах, судових органах України.
При прийнятті рішення суд також враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.
Отже, якщо додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю передбачене як обов`язкове у санкції статті Особливої частини КК, то призначення цього покарання відбувається й тоді, коли особа, яка вчинила кримінально каране діяння, не обіймала певні посади або не займалася певною діяльністю. Тобто фактично йдеться про обмеження зайняття для особи певних посад або здійснення певної діяльності у майбутньому навіть у тому разі, якщо на момент вчинення кримінального правопорушення особа їх не обіймала чи не займалася певною діяльністю.
Така позиція була висловлена об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду: «Згідно з положеннями ст. 55 КК у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення» (справа № 404/2081/22, провадження № 51-130кмо23).
Аналогічна позиція висловлена й у постанові ОП ККС по справі № 702/301/20 (провадження № 51-944кмо23), а також у постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 11.03.2025 у справі № 149/3010/23 (провадження № 51-5344км24).
З вказаних правових висновків вбачається, що не є перешкодою для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність, з використанням можливостей якої (яких) він вчинив кримінальне правопорушення.
В даному випадку буде справедливим та співмірним покарання особі, яка визнана винуватою у здійсненні колабораційної діяльності, яке унеможливить певний період часу у майбутньому бути представником державної влади в Україні.
Крім того, санкцією ч. 5 ст.111-1 КК України передбачено таке додаткове покарання як конфіскація майна.
Відповідно до ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.
Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин проти основ національної безпеки України, тому суд вважає за необхідне призначити останньому покарання з конфіскацією майна, яке належить йому на праві приватної власності.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.2024 року на майно, яке належить  ОСОБА_3 з огляду на призначення йому додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, слід залишити незмінним до приведення вироку до виконання в частині конфіскації всього належного йому майна.
Прокурор заявив клопотання про залишення без змін раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Враховуючи те, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2024 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, отже вказаний запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити незмінним.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Речові докази, судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374 КПК України, 
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади і державного управління, органах місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги, правоохоронних органах, судових органах України строком на 14 (чотирнадцять) років, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.
Строк відбування покарання ОСОБА_3  обчислювати з моменту фактичного затримання.
Строк додаткового покарання ОСОБА_3  обчислювати з моменту відбуття основного покарання.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою раніше обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України відносно ОСОБА_3  до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.2024 року на майно, яке належить  ОСОБА_3 - залишити незмінним до фактичного виконання вироку в частині конфіскації належного йому майна на користь держави, а саме: 
-1/2 частки домоволодіння, з надвірними побудовами та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.
Копію вироку для вручення обвинуваченому видати захиснику.
Інформацію про ухвалення вироку розмістити у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду https://trm.dp.court.gov.ua/sud0440/.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя:    ОСОБА_1