ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 р. 	Справа № 440/13510/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2025, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, м. Полтава, повний текст складено 11.12.25 по справі № 440/13510/25
за позовом Полтавського обласного центру зайнятості 
до  Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області за участю  третьої особи  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні ді,

ВСТАНОВИВ

Полтавський обласний центр зайнятості (далі - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області (далі – відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі по тексту – ГУ ПФУ в Полтавській області, третя особа), в якій просив суд:
- визнати протиправними та незаконними дії Державної казначейської служби України у Полтавській області щодо повернення Полтавському обласному центру зайнятості без виконання судового наказу Господарського суду Полтавської області № 917/974/23 від 28.03.2025;
- зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області прийняти до виконання судовий наказ Господарського суду Полтавської області № 917/974/23 від 28.03.2025.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність дій Державної казначейської служби України у Полтавській області щодо повернення Полтавському обласному центру зайнятості без виконання судового наказу Господарського суду Полтавської області № 917/974/23 від 28.03.2025, оскільки боржником у даній справі є державний орган, а тому у розумінні частини 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI (далі – Закон № 4901-VI) виконання рішення суду за судовим наказом № 917/974/23 від 28.03.2025 здійснює саме Державна казначейська служба України у Полтавській області.
З посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постановах по справах № 925/817/22 від 19.04.2024, № 910/20504/16 від 05.04.2018, № 465/3743/13-а від 07.02.2018, № 3-316гс15 від 08.07.2015, вказував, що державні виконавці не мають законних підстав проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами у справах, де боржниками є державні органи. Дані повноваження належать виключно органам Казначейства.
Звернув увагу, що відповідач, повертаючи наказ Господарського суду Полтавської області №917/974/23 від 28.03.2025 без виконання, безпідставно застосував підпункт 3 пункту 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 (далі – Порядок № 845), адже вказаний пункт не надає органу Казначейства можливості повернути виконавчий документ стягувачу з підстав відсутності відкритих рахунків у органі Казначейства у випадку виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом № 4901-VI.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2025 по справі № 440/13510/25 адміністративний позов Полтавського обласного центру зайнятості (вул. Сінна, буд. 45,м. Полтава, Полтавська область, 36039, код ЄДРПОУ 03491234) до Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області (вул. Шевченка, буд. 1, м. Полтава, Полтавська область, 36011, код ЄДРПОУ 37959255), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ЄДРПОУ 13967927) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області щодо повернення Полтавському обласному центру зайнятості наказу Господарського суду Полтавській області 28.05.2024 про примусове стягнення у справі № 917/974/23, поданого на виконання, без виконання.
Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області прийняти до виконання наказ Господарського суду Полтавської області 28.05.2024 № 917/974/23.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області на користь Полтавського обласного центру зайнятості витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про відсутність в діях Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області будь-яких ознак протиправності, адже у розумінні Порядку № 845 відповідач вживає заходів спрямованих на виконання судового рішення боржником у випадку наявності в такого боржника відкритого рахунку у відповідному відділенні Казначейства. Разом з цим, за даними Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, боржник (ГУ ПФУ у Полтавській області) не зареєстрований, як розпорядник (одержувач) бюджетних коштів.
Таким чином, Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області позбавлене законних підстав як для прийняття наказу Господарського суду Полтавської області № 917/974/23 від 28.03.2025 до виконання, так і для взяття його на облік до виконання по бюджетній програмі КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішення суду, що гарантовані державою».
Просив врахувати, що незнаходження такого наказу на виконанні у органу Казначейства за рахунок бюджетної програми «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою» не забороняє боржнику самостійно вживати заходи щодо погашення заборгованості.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу Полтавський обласний центр зайнятості заперечував проти викладених у ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Звернув увагу суду апеляційної інстанції, що відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено, які саме обставини справи не було з`ясовані судом першої інстанції та в чому конкретно полягає невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Так само, в апеляційній скарзі не наведено в чому полягає неправильне тлумачення судом першої інстанції закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню, обставинам справи, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги – відсутні.
З огляду на висновок Верховного суду, викладений у постанові від 14.02.2025 по справі № 917/974/23, зауважив, що визначальним для застосування Закону № 4901-VI є статус боржника. У разі, якщо боржником є державний орган (державне підприємство), то порядок стягнення коштів з державного органу (державного або місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами) регулюється положеннями статті 3 Закону № 4901-VI з урахуванням положень статті 6 Закону України «Про виконавче провадження».
Так, враховуючи положення статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», державні виконавці позбавлені законом можливості виконувати судові рішення боржником за яким є державний орган, ці повноваження належать виключно органам Казначейства (висновки Верховного Суду по справах № 925/817/22 від 19.04.2024; № 910/20504/16 від 05.04.2018; № 465/3743/13-а від 07.02.2018; № 3-316гс15 від 08.07.2015, № 917/974/23 від 14.02.2025, № 480/13268/23 від 26.01.2026).
Третя особа правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Господарського суду Полтавської області від 07.11.2024 у справі № 917/974/23 стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь Полтавського обласного центру зайнятості 5862,40 грн боргу та 2684,00 витрат зі сплати судового збору.
На виконання рішення Господарським судом Полтавської області Полтавському обласному центру зайнятості видано наказ від 28.05.2024 у справі № 917/974/23 про примусове виконання рішення, який дійсний для пред`явлення до виконання до 02.05.2027.
12.08.2025, керуючись пунктом 6 Порядку № 845, Полтавський обласний центр зайнятості звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області із заявою № 16/09.2/2039-25 про виконання судового рішення та наказом від 28.05.2024 у справі № 917/974/23.
Листом від 26.08.2025 № 04-17-10/7962 Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області повернуло без виконання наказ Господарського суду Полтавської області від 28.05.2024 у справі № 917/974/23 з посиланням на підпункт 3 пункту 9 Порядку № 845 - боржник не має відкритих рахунків в органах Казначейства, на правовідносини не поширюється дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Полтавський обласний центр зайнятості, вважаючи таку відмову відповідача протиправною, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності дій Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області щодо повернення Полтавському обласному центру зайнятості наказу Господарського суду Полтавській області 28.05.2024 про примусове стягнення у справі № 917/974/23, поданого на виконання, без виконання, оскільки вчиняючи такі дії, відповідач безпідставно застосував підпункт 3 пункту 9 Порядку № 845, який не надає органу Казначейства можливості повернути виконавчий документ стягувачу з підстав відсутності відкритих рахунків в органі Казначейства у випадку виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Також, суд дійшов висновку, що Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області повинно вживати всіх заходів по виконанню рішення суду, встановлених Порядком № 845. Натомість, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вчинення відповідачем комплексу дій, передбачених Порядком № 845, спрямованих на виконання рішення суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів виходить з такого.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірним у даній справі є можливість виконання Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області наказу Господарського суду Полтавської області № 917/974/23 від 28.03.2025 за відсутності відкритих рахунків у боржника - ГУ ПФУ в Полтавській області в органі Казначейства.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За правилами частини 1 статті 326, абзацу 1 частини 1, частини 3 статті 327 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі виданого судом наказу, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, серед іншого, законодавчо визначений комплекс певних дій, спрямованих на захист та відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт другий мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012), а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт третій мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІ).
За приписами статті 1 Закону № 1404-VІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною 1 статті 5 Закону передбачено, що № 1404-VІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частиною 2 статті 6 Закону № 1404-VІІ визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Органи та установи, зазначені в частинах першій-третій цієї статті, не є органами примусового виконання (частина 4 статті 6 Закону № 1404-VІІ).
Відповідно до пункту першого Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення № 215), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Згідно з підпунктом 3 пункту 4 Положення № 215 Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.
Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання встановлено Законом № 4901-VI.
Згідно із частиною 1 статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.
Особливості надання державою гарантій щодо виконання рішень суду регламентовано статтею 2 Закону № 4901-VI. 
Так, за змістом частини 1 статті 2 Закону № 4901-VI, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: 
1) державний орган; 
2) державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); 
3) юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.
Дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності (частина 2 статті 2 Закону № 4901-VI).
Отже, у розумінні статті 2 Закону № 4901-VI державні органи не включені до кола боржників, за яким держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції, Полтавський обласний центр зайнятості є за своєю організаційно-правовою формою державним органом, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видом економічної діяльності є: 84.30 Діяльність у сфері обов`язкового соціального страхування (основний).
За таких обставин, держава не виступає гарантом виконання зобов`язань за механізмами Закону № 4901-VI.
У свою чергу, орган Казначейства не є ані органом примусового виконання судових рішень, ані учасником, зокрема стороною виконавчого провадження, і відповідно не здійснює заходів з примусового виконання рішень у порядку, визначеному Законом № 1404-VIIІ, а є встановленою Законом № 4901-VI особою, що, зокрема, здійснює безспірне списання коштів за рішеннями судів про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.01.2026 по справі № 480/13268/23, яка в силу частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковою для врахування.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком № 845.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 845 у цьому Порядку терміни вживаються у такому значенні:
безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів;
боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання;
стягувачі - фізичні та юридичні особи, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів, державні органи (посадові особи) за рішеннями про стягнення коштів в дохід держави.
В силу приписів пункту 3 Порядку № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Згідно з пунктами 31 та 32 Порядку № 845, у разі коли за визначеними органом Казначейства кодами класифікації видатків бюджету, за якими здійснюється безспірне списання коштів, відсутні відкриті асигнування (кошти на рахунках) або до кінця бюджетного періоду їх недостатньо для виконання судового рішення, орган Казначейства надсилає боржнику або бюджетній установі, що здійснює централізоване обслуговування боржника, вимогу щодо необхідності вжиття заходів для встановлення таких асигнувань або здійснення інших дій, спрямованих на виконання судового рішення.
Якщо у боржника або бюджетної установи, що здійснює централізоване обслуговування боржника, недостатньо відкритих асигнувань (коштів на рахунках) для виконання виконавчого документа, безспірне списання коштів здійснюється частково. На виконавчому документі ставиться відмітка про обсяг списаних коштів, яка засвідчується підписом відповідальної особи, скріпленим гербовою печаткою.
Боржник або бюджетна установа, що здійснює централізоване обслуговування боржника, зобов`язані протягом одного місяця після надходження зазначеної вимоги надіслати органу Казначейства письмове повідомлення про заходи, вжиті ними з метою виконання судового рішення, та у разі, коли в результаті здійснення таких заходів не забезпечено виконання судового рішення у повному обсязі, - надсилати щомісяця повідомлення про вжиті заходи.
Безспірне списання коштів здійснюється з моменту відкриття відповідних асигнувань.
На період виконання вимоги орган Казначейства здійснює проведення платежів за платіжними дорученнями боржника або бюджетної установи щодо операцій, пов`язаних із централізованим обслуговуванням боржника, лише за платежами, зазначеними в пункті 25 цього Порядку.
Орган Казначейства забезпечує облік та зберігання виконавчих документів до їх виконання в повному обсязі або повернення стягувачу.
Безспірне списання коштів з рахунків боржника або бюджетної установи, що здійснює централізоване обслуговування боржника, здійснюється органом Казначейства з моменту відкриття відповідних асигнувань (надходження коштів на рахунок) на підставі розрахункового документа, оформленого відповідно до вимог законодавства.
Отже, відповідно до положень Порядку № 845 безспірне списання коштів за рішенням судів здійснюється з рахунків боржника у межах відкритих асигнувань, а в разі їх відсутності територіальний орган Держказначейства надсилає боржнику вимогу, якою зобов`язує здійснити дії, спрямовані на виконання рішення суду та пошук відкритих асигнувань. У такому випадку орган Держказначейства може заборонити боржнику здійснювати інші видатки, окрім захищених статей, передбачених Бюджетним кодексом України.
У постанові від 03 липня 2018 року у справі № 910/13057/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що відсутність відкритих рахунків в органах Казначейства не може стати підставою для невиконання судового рішення. Водночас Законом № 4901-VI не передбачено такого винятку щодо поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органі казначейства відповідних рахунків боржника. Не передбачено такого винятку й іншим чинним законодавством України.
У контексті зазначеного колегія суддів бере до уваги, що відповідно до підпункту 2 пункту 4, підпунктів 2 і 7 пункту 5 Порядку № 845 органи Казначейства вживають заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку, і під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право звертатися у передбачених законом випадках до органу, який видав виконавчий документ, щодо роз`яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання, вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.
Тобто, навіть відсутність нормативної регламентації порядку виконання судового рішення за фактичних обставин, що склалися між учасниками спору, зумовлює необхідність встановлення та вжиття заходів, необхідних для виконання судового рішення саме компетентним органом, адже ефективна і законодавчо, і практично організація системи виконання рішень є позитивним обов`язком держави.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 200/4120/19-а, яка у подальшому була підтримана Верховним Судом у постанові від 26.01.2026 по справі № 480/13268/23.
Разом з цим, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції, відповідач з посиланням на відсутність у третьої особи відкритих рахунків у органах Казначейства та не поширення на спірні правовідносини положень Закону № 4901-VI повернув без виконання наказ Господарського суду Полтавської області від 28.05.2024 у справі № 917/974/23.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність застосування відповідачем підпункту 3 пункту 9 Порядку № 845, так як вказана норма не надає органу Казначейства можливості повернути виконавчий документ стягувачу з підстав відсутності відкритих рахунків в органі Казначейства у випадку виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Тож, оскільки підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві, передбачені пунктом 9 Порядку № 845, відсутні, у відповідача наявний безальтернативний обов`язок виконати вказане рішення господарського суду.
Натомість, судом апеляційної інстанції встановлено, що у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вчинення скаржником комплексу дій, передбачених Порядком № 845, спрямованих на виконання означеного рішення суду.
При цьому, колегія суддів наголошує, що згідно з приписами пункту 12 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України (далі – БК України) бюджетними установами є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.
Частиною першою статті 25 БК України регламентовано, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Підпункт 1 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України передбачає, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету: рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.
Отже, у державних виконавців відсутні законні підстави проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами в справах, де боржниками є державні органи. Такі повноваження належать виключно органам Казначейства.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.01.2026 по справі № 480/13268/23.
Крім того, колегією суддів встановлено, що Полтавський обласний центр зайнятості звертався до органів виконавчої служби для виконання наказу Господарського суду Полтавської області № 917/974/23 від 28.03.2025.
Постановою Старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Нікогосяна Гаріка Меружановича від 04.07.2024 ВП № 75450317 відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Полтавської області № 917/974/23 від 28.03.2025.
У подальшому, ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.11.2024 по справі № 917/974/23, яка залишена без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2024 № 917/974/23 та постановою Верховного Суду від 14.02.2025, серед іншого, визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Нікогосяна Гаріка Меружановича від 04.07.2024 ВП № 75450317.
Задовольняючи скаргу ГУ ПФУ у Полтавській області, суди, серед іншого, виснувались, що наказ Господарського суду Полтавської області № 917/974/23 від 28.03.2025 підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а державні виконавці позбавлені можливості проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами, згідно з якими боржниками є державні органи, тому стягувачам необхідно подавати будь-які документи безпосередньо до органів Казначейства.
За таких обставин, колегія суддів констатує, що орган Казначейства, протиправно повертаючи виконавчий документ, створює ситуацію, коли у позивача відсутня можливість звернутись до інших органів для виконання судового рішення, що суперечить принципу верховенства права, а також призводить до порушення однієї з основних засад судочинства (обов`язковість судових рішень).
Колегія суддів наголошує, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та є практикою, несумісною з положеннями Конвенції.
Згідно з рекомендаціями, викладеними у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх як частину своїх посадових обов`язків. Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію верховенства права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07 березня 2025 року у справі № 560/3831/19.
За таких обставин, враховуючи встановлені під час апеляційного перегляду даної справи обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними дій Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області щодо повернення Полтавському обласному центру зайнятості наказу Господарського суду Полтавській області 28.05.2024 про примусове стягнення у справі № 917/974/23, поданого на виконання, без виконання та зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області прийняти до виконання наказ Господарського суду Полтавської області 28.05.2024 № 917/974/23, що має наслідком прийняття рішення про відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для його скасування.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2025 по справі № 440/13510/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій