П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/11166/25	

Суддя першої інстанції - Мороз А. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,
розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року у справі №400/11166/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просила: 
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу зарахувати період роботи з 09 липня 2001 року до 28 лютого 2025 року до стажу для обчислення пенсії у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 15 квітня 2025 року, з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу період роботи з 09 липня 2001 року до 28 лютого 2025 року до стажу для обчислення пенсії у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії позивачу, починаючи з 15 квітня 2025 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року позовні вимоги задоволені. 
До П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року у справі №400/11166/25.
Апелянт вказав, що психоневрологічні будинки інтернати не належать до закладів охорони здоров`я в розумінні ст.60 Закону №1788 та Постанови №909, що є необхідною умовою для визначення наявності права особи на зарахування періоду її роботи в подвійному розмірі. У зв`язку з цим, на думку апелянта, підстави для зарахування періоду роботи позивача з 09 липня 2001 року по 28 лютого 2025 року до страхового стажу в подвійному розмірі – відсутні. 
Також, апелянт звернув увагу суду, що позивач із заявою про перерахунок пенсії за формою встановленою Порядком №22-1 до Головного управління не звертався, і відповідно рішення органом Пенсійного фонду про здійснення перерахунку пенсії або відмову у здійсненні перерахунку пенсії не приймалось. 
Просить рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2026 року відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року у справі №400/11166/25.
11 травня 2026 року матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
14 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон №1058-IV).
При цьому, починаючи з 09 липня 2001 року і по теперішній час позивач працює в Горожанському психоневрологічному інтернаті на посаді сестри медичної вищої категорії, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 та довідкою від 02 липня 2025 року № 268/04. 
З протоколу перерахунку пенсії вбачається, що період роботи в Горожанському психоневрологічному інтернаті з 09 липня 2001 року до 28 лютого 2025 року (дата останнього перерахунку пенсії, як працюючому пенсіонеру) відповідач зараховує до страхового стажу для обчислення пенсії позивача в одинарному розмірі. 
Позивач звернулась до відповідача із заявою через свого представника з проханням зарахувати період роботи з 09 липня 2001 року до 28 лютого 2025 року до стажу для обчислення пенсії у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ та у зв`язку з цим здійснити перерахунок пенсії.
Листом від 01 серпня 2025 року №1400-0307-8/65843 відповідач відмовив позивачу у зарахуванні спірного стажу у подвійному розмірі та повідомив, що стаж роботи на пільгових умовах за Списком №2 дає право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку та чинним законодавством не передбачено його зарахування до страхового стажу в пільговому обчисленні.
Вказав, що періоди трудової діяльності ОСОБА_1 на посаді сестри медичної у закладі Горожанського психоневрологічного інтернату з 09 липня 2001 року по 28 лютого 2025 року зараховано до страхового стажу в одинарному розмірі. Згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 жовтня 2002 року №385 "Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я, психоневрологічні будинки інтернати не належить до закладів охорони здоров`я.
Відповідач зазначив, що в період з 09 липня 2001 року по липень 2025 року заявниця не працювала в психіатричних закладах охорони здоров`я, тому вказаний період не підлягає зарахуванню до стажу в подвійному розмірі згідно із ст.60 Закону №1788-XII, відтак підстави для проведення перерахунку пенсії, відсутні.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України від 09 липня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058- IV).
Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Положенням частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі-Закон №1788-ХІІ).
Положеннями статті 60 Закону №1788-XII (в редакції Закону №1110-IV від 10.07.2003 року, з змінами, внесеними згідно із Законом №2205-VIII від 14.11.2017 року) передбачають, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
За приписами статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року №1489-III (далі - Закон №1489-ІІІ): психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин; фахівець - медичний працівник (лікар, медична сестра, фельдшер), психолог, соціальний працівник та інший працівник, який має відповідну освіту та спеціальну кваліфікацію і бере участь у наданні психіатричної допомоги; заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги. 
Згідно з Переліком закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 28 жовтня 2002 року №385, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 листопада 2002 року за №892/7180, до закладів охорони здоров`я відносяться: лікувально-профілактичні заклади (лікарняні заклади, багатопрофільні, однопрофільні, спеціалізовані, особливого типу, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади переливання крові, швидкої та екстреної медичної допомоги, санаторно курортні заклади); санітарно-профілактичні заклади; фармацевтичні (аптечні) заклади; інші заклади; заклади медико-соціального захисту; установи/заклади системи соціального захисту населення.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №1489-ІІІ законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з Основ законодавства України про охорону здоров`я, цього Закону та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. 
Згідно з ч.1 ст.27 Закону №1489-ІІІ професійні права, обов`язки лікаря-психіатра, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, у тому числі здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, при наданні психіатричної допомоги встановлюються Основами законодавства України про охорону здоров`я, цим Законом та іншими законами. Лікар-психіатр, інші працівники, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, мають право на пільги, встановлені законодавством України для осіб, зайнятих на важких роботах та з шкідливими і небезпечними умовами праці.
Відповідно до Типового положення про психоневрологічний інтернат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 грудня 2016 року №957 (далі - Положення), психоневрологічний інтернат (далі - інтернат) є стаціонарним інтернатним закладом для соціального захисту, що утворюється для тимчасового або постійного проживання/перебування осіб із стійкими інтелектуальними та/або психічними порушеннями, які за станом здоров`я потребують стороннього догляду, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги, соціальних послуг та комплексу реабілітаційних заходів і яким згідно з висновком лікарської комісії за участю лікаря-психіатра не протипоказане перебування в інтернаті (далі - підопічні).
Відповідно до п. 5 Положення основними завданнями інтернату є: 1) забезпечення прав та інтересів підопічних, створення належних умов для проживання/перебування, соціально-побутового обслуговування, денної зайнятості (заняття творчістю, дозвілля, навчання, добровільна праця тощо) та надання медичної допомоги підопічним; 2) надання соціальних послуг підопічним (стаціонарний догляд, соціальна реабілітація, представництво інтересів).
Як вірно встановив суд першої інстанції, установа Горожанський психоневрологічний інтернат, в якій позивач, починаючи з 09 липня 2001 року по теперішній час, займає посаду сестри медичної вищої категорії, є юридичною особою, стаціонарним інтернатним закладом для соціального захисту, предметом діяльності якого є надання послуг догляду із забезпеченням проживання, в тому числі дорослих і літніх людей, які потребують догляду через психічні захворювання.
Крім того, вирішальним є не формальна назва установи, а характер виконуваних функцій, умови праці, а також фактичне здійснення медичного та лікувально-профілактичного забезпечення осіб, які перебувають у такій установі, забезпечення надання психіатричної допомоги а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи позивача з 09 липня 2001 року до 28 лютого 2025 року підлягає зарахуванню до стажу для обчислення пенсії у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ.
Крім того, частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не пов`язане з набранням чинності Закону №1058-IV, а тому, не обмежується наявним стажем роботи до 1 січня 2004 року.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 20 квітня 2022 року у справі №214/3705/17, від 27 квітня 2023 року у справі №160/14078/22, від 20 квітня 2022 року у справі №214/3705/17.
Що стосується посилання апелянта на те, що позивач із заявою про перерахунок пенсії за формою встановленою Порядком №22-1 до Головного управління не зверталася,а тому і рішення органом Пенсійного фонду про здійснення перерахунку пенсії або відмову у здійсненні перерахунку пенсії не приймалось, то колегія суддів його оцінює критично. 
За суттю звернення ОСОБА_1 є заявою про зарахування періодів трудової діяльності до страхового стажу в подвійному розмірі, а реакція Головного управління на цю заяву - відмовою в такому зарахуванні, що свідчить про необґрунтованість посилань апелянта в цій частині.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, належним чином оцінив докази та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення адміністративного позову.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 2, 5, 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню. 

Суддя доповідач С.В. Дегтярьова

Судді А.В. Крусян

О.В. Яковлєв