Справа № 727/6840/26
Провадження № 3/727/1121/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 року суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Танасійчук Н.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст.130 ч.1 КУпАП ,-
ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 07.05.2026р. серії ЕПР1№66004 судом встановлено, що 07 травня 2026 року о 23 год.01 хв. в м. Чернівці по вул. Скальда, 31 водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Кіа Пікасо», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідність, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився. Відмова фіксувалася працівниками поліції за допомогою технічних засобів відеозапису. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.
 
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в його інтересах захисник Шевчук А.В. заявив клопотання про закриття провадження по справі мотивуючи свою заяву тим, що у направленні на огляд від 07.05.2026 року о 23:25 год. ознаки сп`яніння зазначено лише: «неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці». Ознака щодо «розширених зіниць, які не реагують на світло», у направленні відсутня. Вказує, що це є істотною суперечністю між процесуальними документами, яка ставить під сумнів фактичне встановлення такої ознаки працівником поліції. Крім того, подія фіксувалася на нагрудну камеру працівника поліції, свідки не залучалися. Зі змісту відеозапису вбачається, що працівник поліції, пояснюючи причину направлення на огляд, фактично посилався передусім на зовнішній вигляд водія. На відеозаписі не зафіксовано належної перевірки реакції зіниць на світло, працівник поліції не демонструє проведення такого огляду, не світить в очі водію, не фіксує зміну розміру зіниць та не пояснює, на підставі чого зроблено висновок про «розширені зіниці, які не реагують на світло». Отже, ця ознака, вказана у протоколі, не підтверджена належним та допустимим доказом. Так само на відеозаписі не вбачається порушення координації рухів, порушення мови, вираженого тремтіння пальців рук, агресивної чи неадекватної поведінки, сповільненості або підвищеної рухливості ходи чи мови, які б об`єктивно давали підстави вважати, що водій перебуває у стані наркотичного сп`яніння. А навпаки, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 спілкується з працівниками поліції, відповідає на запитання, надає персональні дані, комунікує з родичами щодо документів, пояснює обставини та загалом орієнтується у ситуації. Наявність хвилювання або побоювань щодо поїздки до закладу охорони здоров`я не може автоматично розцінюватися як «поведінка, що не відповідає обстановці», тим більше як ознака наркотичного сп`яніння. Отже, відеозапис не підтверджує наявність достатніх, об`єктивних та належним чином зафіксованих ознак наркотичного сп`яніння. За таких умов вимога пройти огляд у медичному закладі не ґрунтувалася на встановленому законом порядку, а тому відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи та переглянувши відео з бодікамер поліцейських, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КпАП України і його вина в скоєнні вказаного адміністративного правопорушення знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду.
Відповідно до ст.ст.245, 280 КпАП України провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КпАП України, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КпАП України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з положеннями ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій, серед іншого, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Адміністративне правопорушення відповідно до ст.10 КпАП України визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Із пункту 2.5 Правил Дорожнього руху України слідує, що водій повинен, на вимогу поліцейського, пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності для цього підстав, є обов`язком водія, а не його правом.
Згідно п. 3 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», ознаками алкогольного сп`яніння є: порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, запах алкоголю із порожнини рота.
Так, працівниками поліції під час спілкуванням із ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння і відповідно до п.12 розділу ІІ вищевказаної інструкції це є підставою для проведення огляду на визначення стану сп`яніння з метою встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння обстежуваної особи. 
Так, відповідно до змісту ст.266 КпАП України та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі Інструкції), якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану наркотичного сп`яніння у водія транспортного засобу, у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан сп`яніння.
Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 3 грудня 2005 року № 14, судом слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Для притягнення до відповідальності за ч. 1 ст.130КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, які знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з моменту, коли правопорушник почав рухатись.
Доводи представника ОСОБА_1 про те, що працівниками поліції було порушено порядок проведення огляду на стан сп`яніння та не встановлено таких ознак сп`яніння є, безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Так, з акту огляду на стан сп`яніння , наявного у матеріалах справи, вбачається, що у водія ОСОБА_1 07.05.2026 року були виявлені наступні ознаки алкогольного сп`яніння: неприродна блідність обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.
Відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції підтверджується те, що працівники поліції неодноразово пропонували йому пройти огляд на стан сп"яння в закладі охорони здоров"я, однак ОСОБА_1 відмовився пройти такий огляд.
Вищевказаними відеозаписами зафіксовані усі ті обставини, які мають значення для правильного вирішення цієї справи - з моменту зупинки до складання процесуальних документів включно, відеозапис є безперервним, тому визнається судом належним та допустимим доказом. 
Вказаним відеозаписом підтверджується те, що дії працівників поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1  відбувались із дотриманням вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрованого в МЮ України 11.11.2015 року за № 1413/27858, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 та зареєстровано в МЮ України 10.11.2015 року за № 1408/27853.
Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення, так і інші відомості необхідні для правильного вирішення даної справи, а тому є належним і допустимим доказом у справі.
Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що надані докази є послідовними, взаємоузгодженими та у своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у діях  ОСОБА_1  наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки  ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння. 
Виходячи з зазначеного, та, враховуючи суспільну небезпеку та характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, за відсутності обтяжуючих та пом`якшуючих відповідальність обставин, суд приходить до висновку про доцільність накладення на  ОСОБА_1  адміністративного стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік.
При накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, ступінь вини порушника, його особу, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність. 
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Керуючись ст.ст. 40-1, 130, 221, 283, 284 КпАП України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.. ст.130 ч.1 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в сумі 17 000 гривень 00 коп. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік. (Отримувач штрафу: Чернівецьке ГУК/Чернівцеька область/21081300, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37836095, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Номер рахунку (IBAN) UA118999980313000149000024001, Код класифікації доходів бюджету: 21081300, Найменування коду класифікації доходів бюджету: Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху).
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Держави судовий збір в розмірі 665,60 грн. (Отримувач: Чернівецьке ГУК Чернівецька ТТ 22030101, Код отримувача (ЄДРПОУ): 37836095, Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), Номер рахунку (IBAN): UA828999980313141206000024405, Код класифікації доходів бюджету: 22030101, Найменування коду класифікації доходів бюджету: Судовий збір Шевченківський рай суд м. Чернівці).
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її оголошення.

Суддя: Танасійчук Н.М.