ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/8197/25 Суддя (судді) першої інстанції: Василь ГАВРИЛЮК

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Кузьменка В.В.,
Сорочка Є.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 подав позов до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не наданні ІНФОРМАЦІЯ_3 цільового фінансування для виплати ОСОБА_1 коштів для виконання судового рішення по справі № 580/3252/24;
зобов`язати відповідача надати ІНФОРМАЦІЯ_3 цільове фінансування для виплати ОСОБА_1 коштів для виконання судового рішення по справі № 580/3252/24.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідач ігнорує надану ІНФОРМАЦІЯ_3 заявку та не виділяє йому кошти на виконання судового рішення за справою № 580/3252/24.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
07.11.2025, під № 30967 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
24.11.2025, під № 33157 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2025 та від 01.12.2025 відкрито апеляційне провадження, призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням від 07 червня 2024 року у справі № 580/3252/24, яке набрало законної сили 21.11.2024, Черкаський окружний адміністративний суд зобов`язав відповідача провести перерахунок та доплатити ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 31.07.2022 включно належні суми грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції чинній з 29.01.2020, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14.11.2019 № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020, Законом України від 15.12.2020 № 1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01.01.2021, Законом України від 02.12.2021 № 1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, на відповідні тарифні коефіцієнти, з урахуванням проведених раніше виплат.
ІНФОРМАЦІЯ_2 подав до Центрального фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_1 розрахунок потреби в коштах, на виконання рішень судів та основну заявку розрахунок до яких включене зокрема і рішення суду у справі № 580/3252/24.
У свою чергу, Центральне фінансово-економічне управління провело дії щодо консолідації отриманих заявок від розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня, у тому числі ІНФОРМАЦІЯ_2, та направило основну заявку від 12.12.2024 до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, що підтверджується заявкою-розрахунком, яка наявна у матеріалах справи.
У відповідь на адвокатський запит представника позивача, листом від 15.07.2025 № 116/14/66236, відповідач повідомив, що Центральне фінансово-економічне управління з метою організації своєчасного фінансування військових частин у 2025 році порушило питання перед Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України про збільшення відповідних бюджетних видатків, у відповідь на що Департамент повідомив, що фінансування видатків на виконання рішень судів здійснюється відповідно до наданих розпорядниками коштів нижчого рівня заявок на кошти в межах наявного фінансового ресурсу та будуть виконані невідкладно після збільшення відповідних бюджетних призначень.
Бездіяльність відповідача, яка полягає у не наданні цільового фінансування для виплати коштів для виконання судового рішення, позивач вважає протиправною, що і зумовило на звернення до суду з даним позовом. 
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що:
- відповідач, як забезпечувальний фінансовий орган та розпорядник бюджетних коштів (другого) рівня здійснив усі залежні від нього дії щодо забезпечення фінансування ІНФОРМАЦІЯ_2 коштами на виконання рішення суду у справі № 580/3252/24, а саме включив суму коштів, необхідних для виплати за вказаним рішенням суду до заявки-розрахунку на фінансування до головного розпорядника бюджетних коштів. Суд врахував, що відповідач не уповноважений безпосередньо забезпечити фінансування ІНФОРМАЦІЯ_2 коштами на виконання рішення суду у справі № 580/3252/24, оскільки у спірних правовідносинах виконує організаційну та посередницьку функції;
- відповідач жодним чином не порушив прав позивача, про захист яких він просить, що є самостійною та достатньою підставою для прийняття рішення про відмову в задоволенні позову.
Натомість, позивач вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, оскільки: 
- у відповідача виник обов`язок виділити ІНФОРМАЦІЯ_2 цільове фінансування на виконання судового рішення у справі № 580/3252/24;
- бездіяльністю відповідач порушує право позивача на належні суми грошового забезпечення, що захищено рішенням суду.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як було зауважено судом першої інстанції та не спростовано сторонами, у спірних правовідносинах, головним розпорядником бюджетних коштів в Міністерстві оборони є Міністр оборони України, а командувач Сухопутних військ Збройних Сил України є розпорядником бюджетних коштів нижчого (другого) рівня, при цьому, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є розпорядниками бюджетних коштів третього рівня.
Судом було враховано, що ІНФОРМАЦІЯ_2 подав до Центрального фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_1 розрахунок потреби в коштах, на виконання рішень судів та основну заявку-розрахунок, до якої включене зокрема і рішення суду у справі № 580/3252/24.
У свою чергу, Центральне фінансово-економічне управління провело дії щодо консолідації отриманих заявок від розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня, у тому числі ІНФОРМАЦІЯ_2, та направило основну заявку від 12.12.2024 до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, що підтверджується заявкою-розрахунком, яка наявна у матеріалах справи.
Відповідно до листа від 15.07.2025 № 116/14/66236, відповідач повідомив представника позивача, що Центральне фінансово-економічне управління з метою організації своєчасного фінансування військових частин у 2025 році порушило питання перед Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України про збільшення відповідних бюджетних видатків, у відповідь на що Департамент повідомив, що фінансування видатків на виконання рішень судів здійснюється відповідно до наданих розпорядниками коштів нижчого рівня заявок на кошти в межах наявного фінансового ресурсу та будуть виконані невідкладно після збільшення відповідних бюджетних призначень.
Тож, з наведеного слідує, що відповідач, як забезпечувальний фінансовий орган та розпорядник бюджетних коштів (другого) рівня здійснив усі залежні від нього дії щодо забезпечення фінансування ІНФОРМАЦІЯ_2 коштами на виконання рішення суду у справі № 580/3252/24, а саме включив суму коштів, необхідних для виплати за вказаним рішенням суду до заявки-розрахунку на фінансування до головного розпорядника бюджетних коштів. 
Водночас, колегія суддів бере до уваги й те, що відповідач не уповноважений безпосередньо забезпечити фінансування ІНФОРМАЦІЯ_2 коштами на виконання рішення суду у справі № 580/3252/24, оскільки у спірних правовідносинах виконує організаційну та посередницьку функції.
У контексті зазначеного, колегія суддів враховує, що право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, та є самостійною та достатньою підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Колегія суддів вважає, що виконання судових рішень щодо державних органів має чітко визначений механізм, який виключає можливість подання окремого позову про фінансування виконання. 
У процесі виконання рішення суду, наявні передбачені приписами КАС України механізми, зокрема, судовий контроль, заява за ст. 383 КАС України, зміна способу та порядку виконання, проте суд не має повноважень втручаються в процес розподілу бюджетних коштів всередині системи Міністерства оборони чи Командування Сухопутних військ, оскільки це вважається дискреційними повноваженнями цих органів. Вимоги про зобов`язання надати фінансування фактично є втручанням у внутрішню господарську діяльність військового управління та не призводить до виплати коштів позивачу, а лише створює ще один виконавчий документ, який так само залежатиме від наявності грошей у бюджеті. 
Як вже було наголошено вище, колегія суддів ваажає, що замість нового позову та спору, процесуальне законодавство (зокрема ст. 382 КАС України) передбачає механізм судового контролю за виконанням рішення, де суд може зобов`язати орган подати звіт про виконання та накласти штраф на керівника за його невиконання.
Тож, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтвоано виснував, що відповідач не порушив прав позивача, про захист яких він просить, що є самостійною та достатньою підставою для прийняття рішення про відмову в задоволенні позову.
Колегія суддів бере до уваги доводи апелянта про необхідність забезпечення реального виконання рішення суду, проте вказане досягається передбаченим процесуальним законодавством механізмом примусового виконання та судового контролю, проте не спором за ініціативою стягувача з суб`єктами владних повноважень про надання цільового фінансування на виконання конкретного рішення суду. 
Доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. 
Судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко 

Судді В.В. Кузьменко 

Є.О. Сорочко