Справа № 646/5695/26 
№ провадження 1-кп/646/1082/2026 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року         м. Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова
у складі: головуючого – судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку спрощеного провадження, відповідно до ст.ст. 381, 382 КПК України, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026226170000106 від 25.04.2026 за обвинуваченням
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, який офіційно не працевлаштований, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 
- 09.08.2022 вироком Жовтневого районного суду м. Харкова, за ч. 1 ст. 204 КК України до покарання у виді 5000 НМДГ, що становить 85 000 грн. з конфіскацією та знищенням незаконно виготовлених товарів, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.12.2024 змінено невідбуту частину покарання за вироком від 09.08.2022 на покарання у виді 240 годин громадських робіт; 
- 12.08.2024 вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, який скасовано Харківським апеляційним судом ухвалою від 10.03.2025 із призначенням судового розгляду в суді першої інстанції, надалі за результатами судового розгляду ухвалений вирок 21.04.2025 Червонозаводським районним судом м. Харкова, призначено покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 НМДГ, що дорівнює 17 000 грн., на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.08.2022 у виді240 годин громадських робіт та остаточно призначити покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі НМДГ, що становить 17 000 грн та 240 годин громадських робіт, на підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно, вказаний вирок скасовано рішенням Харківського апеляційного суду від 19.06.2025, постановлено новий вирок, яким ОСОБА_4 призначено покарання у виді 1 року пробаційного нагляду, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1- 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, на підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за призначеним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання у виді 240 годин громадських робіт, перевівши громадські роботи в пробаційний нагляд, з перерахунку – 8 годин громадських робіт відповідають 1 дню пробаційного нагляду, ухваленого за попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.08.2022, з урахуванням ухвали від 18.12.2024, та призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 1 року 30 днів пробаційного нагляду, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, який з 11.08.2025 перебуває на обліку Основ`янского РВ філії ДУ «Центр пробації» в Харківський області,
у вчиненні кримінального правопорушення – проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України,-
встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений вироком Харківського апеляційного суду від 19.06.2025 за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України до остаточного покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік 30 днів з покладенням таких обов`язків, передбачених п.п. 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що відповідно до вимог ст. 49-1 КВК України повинен дотримуватися встановлених законодавством умов та порядку відбування покарання, діючи з прямим умислом, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх протиправних діянь та бажаючи їх настання, ухилився від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, що виразилось у наступному.
Так, 11.08.2025 працівниками Основ`янського районного відділу філії Державної установи «Центру пробації» в Харківській області ОСОБА_4 письмово ознайомлено із порядком, умовами відбування покарання у виді пробаційного нагляду та наслідками їх невиконання згідно з ст. 49-1 КВК України, попереджено про кримінальну відповідальність за ч. 3 ст. 389 КК України за ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.
Також 11.08.2025 уповноваженим органом з питань пробації винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію, згідно з якою ОСОБА_4 повинен з`являтися у 1-й та 3-й вівторок кожного місяця, з якою засуджений ОСОБА_4 був ознайомлений під особистий підпис 11.08.2025.
24.09.2025 на підставі ч. 1 ст. 49-1 Кримінально-виконавчого кодексу України до ОСОБА_4 за порушення порядку та умов відбування покарання у виді пробаційного нагляду, працівниками Основ`янського районного відділу філії Державної установи «Центру пробації» в Харківській області застосовано застереження у вигляді письмового попередження про те, що у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 389 КК України.
Проте, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, маючи реальну можливість виконувати визначені йому судом обов`язки, окрім неприбуття на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації 16.09.2025, знову допустив порушення порядку та умов відбування покарання у виді пробаційного нагляду, а саме: не прибув на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації у визначені для реєстрації дні: 17.02.2026 (03 березня 2026 року знову застосовано застереження у вигляді письмового попередження про те, що у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 389 КК України), 07.04.2026, за що надалі до ОСОБА_4 знову 21.04.2026, у тому числі за вчинення 06.12.2025 і 10.12.2025 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 175-1 КУпАП, застосовано письмове попередження про притягнення до кримінальної відповідальності.
Однак засуджений ОСОБА_4 , не зважаючи на вказані офіційні попередження, за відсутності будь-яких прорахувань та упущень з боку представників органу з питань пробації, нехтуючи обмеженнями прав і свобод, визначених законом і встановлених вироком суду, свідомо допустив порушення умов та порядку відбування покарання, не з`явився у вказані у вироку дні реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації 16.09.2025, 17.02.2026, 07.04.2026.
Отже, згідно з ч. 3 ст. 49-3 КВК України, ОСОБА_4 систематично не виконував покладені на нього обов`язки та ухилився від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.
ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_4 щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду
Обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню надійшов до суду із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку відповідно до положень ст. 302 КПК України, оскільки ОСОБА_4 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення – проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності, відповідно за правилами, передбаченими ст.ст. 381-382 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст.381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений, що був представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності, а потерпілий не заперечує проти такого розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_4 , що був представлений захисником ОСОБА_5 , надав письмову заяву, в якій зазначив, що свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення – проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, беззаперечно визнає в повному обсязі, вважає, що досудовим розслідуванням обставини вчинення кримінального правопорушення встановлені у повному обсязі та не оспорює їх.
Також, у вказаній заяві зазначив, що його згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без його участі є добровільною, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку, він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, приймаючи до уваги його заяву, в якій зазначено, що він не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини і згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, суд доходить висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.
Наведене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
При цьому, у відповідності до ч.4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Окрім беззаперечного визнання у повному обсязі ОСОБА_4 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення – проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, його винуватість підтверджується відповідно до ч.2 ст.382 КПК України обставинами, встановленими органом досудового розслідування, які не оспорюються учасниками судового провадження.
ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали досудового розслідування, вважає що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбуття покарання у виді пробаційного нагляду.
ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше неодноразово судимий, неодружений, не працюючий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, малолітніх дітей або осіб похилого віку на утриманні не має.
Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття.
Обставин, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Вимогами ч. 2 ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з ч. 2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Виходячи із засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу, мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності, обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Згідно ч.6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.
Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа №634/609/15-к, провадження №51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті66,67 КК України), визначенні «інших обставин справи».
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідност.12 КК України є кримінальним проступком, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 389 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Суд вважає, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015, в яких ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання у вигляді обмеження волі є справедливим, співмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Конвенції, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета і невідворотність покарання.
Разом з цим, суд враховує, що вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 квітня 2025 року ОСОБА_4 було засуджено ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень. 
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.08.2022 у виді 240 годин громадських робіт та остаточно призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. та 240 годин громадських робіт. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно. 
Вироком Харківського апеляційного суду від 19 червня 2025 року вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.04.2025 по справі щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.1 ст.309 КК України, в частині призначеного покарання , – скасовано та постановлено новий вирок в цій частині.
Призначено ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.309 КК України – у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1-3 ч.2 ст.59-1 КК України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання у виді 240 годин громадських робіт, перевівши громадські роботи в пробаційний нагляд, з перерахунку, що 8 годин громадських робіт відповідають 1 (одному) дню пробаційного нагляду, ухваленого за попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.08.2022, з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.12.2024 та призначено ОСОБА_4 остаточне покарання – у виді 1 (одного) року 30 (тридцяти) днів пробаційного нагляду, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1-3 ч.2 ст.59-1 КК України: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.389 КК України ОСОБА_4 вчинив після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання.
За таких обставин, суд, відповідно до ст. 71 КК України, призначає ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків з урахуванням положень ст. 72 КК України, яке повинно бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання, призначеного попереднім вироком.
V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Цивільний позов не заявлено.
Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід у вказаному кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався та підстав для його обрання немає.
Долю речових доказів суд вирішує у порядку ст. 100 КПК України.
Прокурором подано суду матеріали кримінального провадження №12026226170000106 від 25.04.2026 щодо ОСОБА_4 , зібрані відповідно до вимог КПК України, які підлягають зберіганню разом зі справою.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд – 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення – проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК Україниі призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 квітня 2025 року з урахуванням вироку Харківського апеляційного суду від 19 червня 2025 року та остаточно, з урахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 72 КК України,  ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 визначити покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Строк відбуття покарання обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.
Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме: копію матеріалів особової справи відносно ОСОБА_4 – залишити в матеріалах кримінального провадження.
Матеріали кримінального провадження №12026226170000106 від 25.04.2026 щодо ОСОБА_4 , зібрані відповідно до вимог КПК України, зберігати разом зі справою.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Основ`янський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, однак відповідно до положень ч.1 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку суду за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше наступного дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасниками кримінального провадження.

Суддя: ОСОБА_1