П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 600/446/26-а 
Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк Олександр Петрович 
Суддя-доповідач: Гнап Д.Д. 
14 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Сушка О.О.  Яремчукa К.О. 
за участю: секретаря судового засідання: Решкатюк Л.O.,
представника позивача - Білої У. М. 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Другого відділу держаної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого відділу держаної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови. 

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за участю третьої особи – ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі –ТЦК та СП), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №80030756 від 20.01.2026. Позов мотивовано тим, що постанову ТЦК та СП про притягнення до адміністративної відповідальності він не отримував, тому не мав можливості оскаржити її або добровільно сплатити штраф у розмірі 17000 грн, а стягнення 34000 грн є передчасним.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року позов задоволено: постанову про відкриття виконавчого провадження №80030756 визнано протиправною та скасовано.
Суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець, приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, не з`ясував належним чином факт вручення позивачу постанови №1191, не встановив сплив строку добровільної сплати штрафу, унаслідок чого, на переконання суду, передчасно відкрив виконавче провадження щодо стягнення подвійного розміру штрафу – 34 000 грн. При цьому суд послався, зокрема, на відсутність підпису позивача в постанові №1191 та відсутність поштових доказів її направлення.

ІІ. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що державний виконавець діяв відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», оскільки отримав заяву стягувача та виконавчий документ, який підлягав примусовому виконанню. 
Апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно фактично поклав на державного виконавця обов`язок перевіряти належність вручення постанови про адміністративне правопорушення та не навів жодної норми Закону №1404, яку б було порушено при відкритті виконавчого провадження.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав. 
Представник позивача в судовому засіданні заперечила щодо наведених апелянтом обставин з підстав законності та обґрунтованості рішення першої інстанції. 

ІІІ. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
29 серпня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 винесено постанову № 1191, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 17000 грн. У постанові зазначено, що у разі несплати штрафу у п`ятнадцятиденний строк він буде стягнутий у подвійному розмірі — 34000 грн .
12 січня 2026 року ТЦК та СП звернувся до органу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження. 20 січня 2026 року державний виконавець відкрив виконавче провадження №80030756 з примусового виконання постанови №1191 про стягнення з позивача 34000 грн .

ІV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Завдання адміністративного судочинства, згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), полягає у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав і свобод особи від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а при розгляді справ цієї категорії суд перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.
За змістом частини першої статті 287 КАС України предметом судового контролю у цій справі є саме законність рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, а не правомірність постанови органу, уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення. Відтак межі судового розгляду обмежуються перевіркою дотримання державним виконавцем вимог законодавства при прийнятті виконавчого документа до виконання та відкритті виконавчого провадження.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі – Закон №1404-VIII) виконавче провадження є завершальною стадією судового та іншого юрисдикційного провадження і являє собою сукупність дій органів і осіб, спрямованих на примусове виконання рішень, що здійснюються у спосіб та в межах повноважень, визначених законом.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII до виконавчих документів належать, зокрема, постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення. Вимоги до виконавчого документа визначені статтею 4 цього Закону, а частина четверта зазначеної статті встановлює вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.
За змістом пункту 1 частини першої та частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа та заяви стягувача і зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дня надходження документів винести постанову про відкриття виконавчого провадження.
Отже, на стадії відкриття виконавчого провадження обсяг повноважень державного виконавця є чітко визначеним і зводиться до перевірки: (1) належності документа до виконавчих; (2) відповідності його вимогам статті 4 Закону №1404-VIII; (3) дотримання строку пред`явлення до виконання; (4) наявності заяви стягувача; (5) відсутності підстав для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання. Закон не покладає на державного виконавця обов`язку перевіряти правомірність рішення по суті або дотримання процедур його ухвалення та вручення.
Як установлено судом апеляційної інстанції, 12.01.2026 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 29.08.2025 №1191, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На підставі поданих документів 20.01.2026 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
Зазначена постанова ТЦК та СП містила всі реквізити, передбачені статтею 4 Закону №1404-VIII, у тому числі дані про орган, що її видав, боржника, розмір штрафу, дату набрання рішенням законної сили та строк пред`явлення до виконання. Даних про її скасування або визнання незаконною у встановленому законом порядку на момент пред`явлення до виконання не існувало, а також відсутні обставини, які відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII зумовлюють повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.
За таких умов у державного виконавця виник обов`язок, передбачений частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII, відкрити виконавче провадження, що й було здійснено.
Натомість суд першої інстанції, обґрунтовуючи протиправність дій державного виконавця, послався на відсутність підпису позивача у постанові №1191 та відсутність доказів її належного вручення, фактично поставивши під сумнів момент набрання постановою законної сили та дотримання вимог статей 307, 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Однак такі обставини стосуються правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності та дотримання процедури доведення постанови до відома особи, тобто законності самої постанови ТЦК та СП, яка не є предметом оскарження у цій справі. Позивач не заявляв вимог про визнання протиправною чи скасування постанови №1191, не оспорював зазначені у ній відомості щодо дати набрання законної сили та отримання копії постанови.
Таким чином, суд першої інстанції, перевіряючи обставини вручення постанови та фактично оцінюючи її законність, вийшов за межі предмета спору, визначеного позовними вимогами, що суперечить положенням статті 9 та частини першої статті 13 КАС України щодо диспозитивності та меж судового розгляду.
Крім того, покладаючи на державного виконавця обов`язок перевіряти факт належного вручення постанови, суд першої інстанції безпідставно розширив обсяг його повноважень. Жодна норма Закону №1404-VIII не передбачає обов`язку виконавця до відкриття виконавчого провадження витребовувати чи досліджувати докази вручення постанови або перевіряти дотримання органом, який її виніс, вимог процесуального закону.
Доводи позивача про те, що він фактично дізнався про постанову лише після відкриття виконавчого провадження, самі по собі не свідчать про протиправність дій державного виконавця, оскільки пов`язані з діями органу, який виніс постанову, та можуть бути предметом окремого судового оскарження, але не впливають на правомірність відкриття виконавчого провадження за наявності належного виконавчого документа.
Колегія суддів також враховує, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не містить посилань на конкретну норму Закону №1404-VIII, яку було порушено державним виконавцем, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права.
За наведених обставин колегія суддів доходить висновку, що державний виконавець діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Законом №1404-VIII, а висновки суду першої інстанції про протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження є передчасними та необґрунтованими, оскільки ґрунтуються на виході за межі предмета спору та неправильному застосуванні норм матеріального права.
У зв`язку з цим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а в задоволенні позову – відмові.

V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. 
За пунктом 2 частини першої статті 315 та статтею 317 КАС України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити нове рішення, якщо суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права або порушив норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції щодо протиправності постанови про відкриття виконавчого провадження. Суд першої інстанції правильно встановив основні обставини справи, однак помилково визначив обсяг повноважень державного виконавця на стадії відкриття виконавчого провадження та безпідставно поклав на нього обов`язок перевіряти належність вручення постанови ТЦК та СП боржнику.
За таких обставин рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Другого відділу держаної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) задовольнити повністю.
Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відмовити повністю. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.
Постанова суду складена в повному обсязі 14 травня 2026 року 

Головуюча	 		Гнап Д.Д.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Яремчук К.О.