Справа № 761/34079/21
Провадження № 2/761/333/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді:    Волошина В.О.
при секретарі:     Харечко О.В.
за участі:
первісного позивача:     ОСОБА_1 
представника первісного позивача:   ОСОБА_2 
відповідача за первісним позовом:   ОСОБА_3 
представника первісного відповідача:  ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей разом з батьком, 

в с т а н о в и в :

У вересні 2021р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-12 т. 1) до відповідача ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, в якому просила суд:
- визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - позивачкою ОСОБА_1 .
Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 10 лютого 2017р. між сторонами було зареєстровано шлюб. В шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У липні 2021р. відповідач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу. Сторони фактично припинили проживати разом, спільні діти сторін проживають разом з позивачкою, та між сторонами виник спір щодо місця проживання спільних дітей сторін, внаслідок постійних конфліктів та скандалів, які відбувалися в присутності останніх. 
Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021р., позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей; стягнення аліментів на утримання дітей; стягнення додаткових витрат на дітей роз`єднано в окремі самостійні провадження: ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей і за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів на утримання дітей; стягнення додаткових витрат на дітей.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021р. відкрито провадження по справі за позовом про визначення місця проживання дітей та призначено справу в підготовче засідання.
10 лютого 2022р. на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_3 на первісний позов (а.с. 216-224 т.1), в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що він визнає факт укладення між сторонами шлюбу, факт проживання позивачки та їх спільних дітей, за місцем реєстрації, в квартирі, яка належить на праві особистої приватної власності відповідачу, та в якій останній позбавлений можливості проживати, внаслідок, конфліктів, скандалів, які постійно влаштовує позивачка. Відповідач неодноразово звертався до правоохоронних органів з повідомленням про заподіяння йому тілесних ушкоджень зі сторони позивачки. Крім того, відповідач вважає, що за своїм матеріальним станом позивачка не спроможна утримувати їх спільних дітей, забезпечити їх належними умовами проживання.
10 лютого 2022р. на адресу суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації (а.с. 1-10 т. 2), в якому сторона позивача за зустрічним позовом просила суд:
- визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_3 , за адресою зареєстрованого місця проживання дітей: АДРЕСА_1 .
Свої зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що він на відміну від матері їх спільних дітей забезпечений житлом, в якому з часу народження зареєстровані спільні діти сторін. Крім того, позивач за зустрічним позовом, наголошував, що має сталий постійний дохід, розмір якого дозволяє йому утримувати спільних дітей; у нього відсутні шкідливі звички, він не зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами; не веде аморальну поведінку, яка може зашкодити розвитку дітей.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022р. прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей разом з батьком до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю.
07 жовтня 2022р. на адресу суду надійшов відзив на зустрічний позов (а.с. 209-213 т. 2), в якому відповідачка за зустрічним позовом заперечила проти задоволення зустрічного позову, зазначивши, що вона також має право користування квартирою, яка належить на праві власності позивачу за зустрічним позовом, і також має постійний дохід. Крім того, сторона відповідача звертала увагу суду, що після повномасштабного вторгнення російської федерації до України, вона вимушена була виїхати разом з дітьми до Федеративної Республіки Німеччини. Доводи сторони позивача за зустрічним позовом, про належне виконання стороною своїх батьківських обов`язків спростовуються рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2022р. по цивільній справі № 761/40736/21 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання спільних дітей сторін та додаткових витрат.
До того ж, відповідачка за зустрічним позовом, у відзиві на зустрічний позов посилалася, на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021р. по справі № 761/41145/21, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення було закрито, з підстав, передбачених п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП.
10 жовтня 2022р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов (а.с. 232-236 т. 2), в якій сторона позивача за зустрічним позовом, заявлені зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд зустрічний позов задовольнити, а в задоволені первісного позову відмовити. Так, сторона позивача за зустрічним позовом вважає, що після того, як відповідачка за зустрічним позовом, разом з спільними дітьми сторін, без дозволу батька дітей, залишила Україну, позивачу за зустрічним позовом не відомі умови проживання дітей, та їх матеріальне забезпечення зі сторони матері. Крім того, сторона позивача за зустрічним позовом зазначала, що з метою забезпечення прав спільних дітей сторін, зустрічний позов слід задовольнити.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2023р. заяву представника ОСОБА_3 про призначення по справі судової психологічної експертизи було задоволено частково.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2023р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2025р. заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про закриття провадження по справі - залишено без задоволення.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2025р. зупинено провадження по справі, на час проведення судової експертизи.
24 грудня 2025р. на адресу суду надійшов висновок експертів за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи за № 4581/25-61 від 05 грудня 2025р.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2026р. поновлено зупинене провадження і продовжено розгляд справи по суті.
В судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом, просив суд первісний позов задовольнити, зустрічний позов залишити без задоволення. Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 приймала участь у розгляді справи на стадії підготовчого засідання.
Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та його представник, проти задоволення первісного позову заперечили, та просили суд задовольнити зустрічний позов.
Третя особа, як за первісним, так і за зустрічним позовами, клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника.
В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність третьої особи.
Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов слід залишити без задоволення, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 лютого 2017р., який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2022р. по справі № 761/24069/21, яке набрало законної сили.
В шлюбі у сторін, народилися діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2022р. по справі № 761/40736/21, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі; стягнення додаткових витрат на утримання дітей - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4000,0 грн. щомісячно, з індексацією стягуваних сум, відповідно до Закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15 вересня 2021р. до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 4000,0 грн. щомісячно, з індексацією стягуваних сум, відповідно до Закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15 вересня 2021р. до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).
Судом встановлено, що внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, первісна позивачка ОСОБА_1 , разом з спільними дітьми сторін: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїхали до Федеративної Республіки Німеччини, де проживають, і на час ухвалення рішення по даній цивільній справі (а.с. 20-49 т. 4), діти сторін відвідують навчальні заклади, мають дозвіл на проживання, позивачка за первісним позовом та спільні діти сторін, отримують допомогу, як особи, що потребують захисту, внаслідок війни.
Постановою Дільничного суду м. Хемніц ФРН, по сімейній справі № 1F1318/22 від 11 січня 2023р., тимчасовим наказом (н.с. 1 F 34/23 еА) визначено, що батьківську опіку батька ОСОБА_3 над неповнолітніми дітьми сторін було призупинено. Мати займається батьківською опікою стосовно обох дітей сама (а.с. 14-19 т. 4). При цьому, як зазначив представник відповідача за первісним позовом, з урахуванням отриманих консультацій з сімейного права ФРН (а.с. 93-95 т. 4), зазначене рішення суду є тимчасовим, для здійснення одноособово матір`ю спільних дітей сторін ( ОСОБА_1 ) всі юридичні сфери опіки за німецьким законодавством (право на проживання, особиста опіка, опіка майна тощо).
Статтею 51 Конституції України, частинами 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.
Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (ст.. 7 Конвенції про права дитини).
Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з частинами 2, 8, 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
У ст. 5 Конвенції ООН про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу.
За змістом ст. 5 Закону України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків» визначено, що державна політика щодо забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків спрямована, зокрема, на утвердження ґендерної рівності; недопущення дискримінації за ознакою статі; забезпечення рівної участі жінок і чоловіків у прийнятті суспільно важливих рішень; забезпечення рівних можливостей жінкам і чоловікам щодо поєднання професійних та сімейних обов`язків; підтримку сім`ї, формування відповідального материнства і батьківства; виховання і пропаганду серед населення України культури ґендерної рівності, поширення просвітницької діяльності у цій сфері; захист суспільства від інформації, спрямованої на дискримінацію за ознакою статі.
Згідно зі ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Виходячи зі змісту ч. 6 ст. 29 ЦК України, фізична особа може мати кілька місць проживання.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (див. постанови Верховного Суду від 14 вересня 2022р. у справі № 466/1017/20; від 05 березня 2025р. у справі № 199/7566/22).
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: 
а) погляди дитини; 
б) індивідуальність дитини; 
в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; 
г) піклування; захист і безпека дитини; 
ґ) вразливе положення; 
д) право дитини на здоров`я; 
е) право дитини на освіту (див. постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021р. у справі № 654/4307/19). 
Також підлягають врахуванню: 
1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; 
2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; 
3) бажання батьків бути опікунами; 
4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; 
5) бажання дитини.
Відповідно до ст.. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Спільне батьківство слід сприймати, як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений.
При вирішенні спорів щодо дітей вирішальним є питання, чи було забезпечено справедливу рівновагу між задіяними конкуруючими інтересами: інтересами дитини, двох батьків і громадського порядку, в межах свободи розсуду, наданої державі у таких питаннях (Maumousseau і Washington v. France, заява № 39388/05 від 06 грудня 2007р., § 62), проте, не забуваючи, що найвищі інтереси дитини мають бути першочерговим міркуванням (Gnahore v. France, заява № 40031/98 від 19 вересня 2000р., § 59; X v. Latvia [ВП], заява № 27853/09 від 26 листопада 2013р., § 95). В останній справі Європейський суд з прав людини підкреслив, що існує широкий консенсус, у тому числі й у міжнародному праві, на користь думки, що найкращі інтереси дитини мають першочергове значення (§ 96). Інтереси батьків, особливо у регулярному спілкуванні з дитиною, лишаються, однак, тим чинником, який слід враховувати при врівноважуванні різних задіяних інтересів (Kutzner v. Germany, заява № 46577/99 від 26 грудня 2002 року, §§ 58,62).
У § 79 рішення Європейського суду з прав людини, Kutzner v. Germany, заява № 46577/99 від 26 грудня 2002р., зазначено, що розірвання контактів і встановлення обмежень у спілкуванні може призвести лише до посилення відчуження дітей від батьків.
Судом встановлено, що сторони проживають окремо, і спільні діти сторін проживають постійно, починаючи з березня 2022р. разом з матір`ю в Федеративній Республіці Німеччина.
Згідно з висновком Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 11 квітня 2023р. № 109-1918 (а.с. 178-181 т. 3), враховуючи інтереси дітей сторін, Орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, вважає, що малолітнім дітям сторін: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доцільно проживати з матір`ю ОСОБА_1 , однією родиною, яка не повинна чинити перешкоди в участі батька дітей ОСОБА_3 , у вихованні дітей, що забезпечить найкращі інтереси дітей.
Так, допитані в судовому засіданні 05 березня 2024р., за заявою ОСОБА_3 , свідки ОСОБА_7 (яка працювала нянею дітей сторін), ОСОБА_8 (психолог, яка надавала висновок спеціаліста - психолога, на замовлення ОСОБА_3 ), зазначила, що ОСОБА_3 - батько дітей сторін, постійно про них піклується, створює належні умови проживання. В свою чергу мати дітей по відношенню до спільних дітей сторін поводилася агресивною, мали місце факти насильства матері до дітей.
Разом з тим, допитані в судовому засіданні 21 травня 2024р., за заявою ОСОБА_1 , свідки: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (друзі ОСОБА_1 ), які в судовому засіданні повідомили, що ОСОБА_1 , як мати спільних дітей сторін належним чином виконувала свої материнські обов`язки, при цьому, після того, як ОСОБА_1 дізналась, що є онкохворою під час вагітності другою дитиною, то її чоловік ОСОБА_3 не хотів другу дитину, але згодом їй допомагав, а потім залишив, при цьому ОСОБА_3 завжди матеріально піклувався про дітей, і забезпечував їх. Разом з тим, свідок ОСОБА_9 , зазначав, що коли молодша дитина сторін захворіла і була поміщена разом з матір`ю до лікувального закладу на стаціонарне лікування, то батька дитини в лікарні свідок не бачив, який навіть не приїздив до дитини. На початку повномасштабного вторгнення, взимку 2022р. батька ( ОСОБА_3 ) дітей поруч з дітьми не було, при цьому діти та матір ( ОСОБА_1 ) залишилися в м. Києві, в подальшому саме ОСОБА_1 разом з дітьми виїхали до Федеративної Республіки Німеччини. Свідок ОСОБА_10 наголошувала, що ОСОБА_3 була найнята няня для молодшої дитини, не у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не хотіла здійснювати догляд за молодшою дитиною, а у зв`язку з тим, що, внаслідок перенесеного хірургічного втручання, як спосіб лікування онкозахворювання, ОСОБА_1 не мала фізичних сил піднімати дитину, яка, ще не могла ходити. Розірвання шлюбу, було ініційовано, саме ОСОБА_3 . Також свідку не відомо, що мати дітей застосовувала по відношенню до дітей фізичне насилля, зазначені обставини також підтвердив і свідок ОСОБА_9 
11 листопада 2025р. ОСОБА_3 повідомив Шевченківський районний суд м. Києва, що він з`явиться до судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України. 
12 листопада 2025р. ОСОБА_1 повідомила Шевченківський районний суд м. Києва, що враховуючи постійне проживання її та спільних дітей у ФРН, продовження воєнних дій на території України, наявні ризики для безпеки та психічного стану дітей сторін, безперервність навчального процесу дітей сторін, забезпечити явку дітей та її особисто до судового експерта не є можливим.
Згідно резолютивної частини Висновку експертів за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи № 4581/25-61 від 05 грудня 2025р., за результатами психологічного дослідження у батька - ОСОБА_3 , виявлені такі індивідуально-психологічні особливості як активність, ініціативність, енергійність, оптимізм, легковажність, невпевненість, схильність демонструвати зовнішнє благополуччя.
Особливості виховної поведінки ОСОБА_3 в умовах відсутності впродовж тривалого часу щоденного контакту з дітьми та, відповідно, можливості їх виховання, представлені авторитетним стилем виховання зі стратегіями гіперпротекції та потурання.
Визначити яким чином сімейна ситуація, індивідуально-психологічні особливості обох батьків, особливості їх виховної поведінки впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дитини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах цього дослідження не представляється можливим у зв`язку із з тим, що діти та їх мати на психологічне дослідження не з`явились.
Докладний аналіз щодо цього наведено у дослідницькій частині висновку.
За результатами психологічного дослідження виявлені індивідуально-психологічні особливості батька - ОСОБА_3 , та особливості його виховної поведінки у своїй сукупності потенційно здатні позитивно впливати на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дітей.
Надати відповідь в частині запитання щодо впливу умов виховання матері - ОСОБА_1 на психологічний стан та розвиток дитини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах цього дослідження не представляється можливим, у зв`язку з тим, що діти та їх мати на психологічне дослідження не з`явились.
Надати відповідь на запитання: «Чи має залежність оцінка сімейної ситуації дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від впливу з боку батьків чи інших дорослих?» в межах цього дослідження не представляється можливим у зв?язку із з тим, що діти на психологічне дослідження не з`явились.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
В силу положень ст. 263 ЦПК України, зазначеного принципу та правових позицій Верховного Суду, які були висловлені в постановах по справам № 343/1500/15-ц від 30 травня 2018р., № 644/9094/16-ц від 06 вересня 2018р., № 402/428/16-ц від 17 жовтня 2018р., а також рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017р. (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України», ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
При цьому Верховний Суд, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги інтереси дітей сторін, їх соціальне оточення, та сталі соціальні зв`язки, які були набуті дітьми, враховуючи їх тривале тимчасове проживання на території ФРН з березня 2022р., по день ухвалення судом рішення по даній цивільній справі, належні умови створенні саме матір`ю дітей, висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 11 квітня 2023р. № 109-1918, суд приходить до висновку, що слід визначити місце проживання спільних дітей сторін саме з матір`ю, а тому первісний позов підлягає задоволенню. Крім того, судом враховано, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022р., у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24 лютого 2022р. строком на 30 діб.
В подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався, і на час ухвалення рішення суду по даній цивільній справі воєнний стан продовжує діяти.
З урахуванням викладеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення зустрічного позову про визначення місця проживання дітей сторін, разом з батьком. Доводи сторони відповідача за первісним позовом, що висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 11 квітня 2023р. № 109-1918, судом не може бути взятий до уваги, оскільки третьою особою не були обстежені житлові умови за місцем проживання первісної позивачки судом оцінюються критично, оскільки в досудовому порядку, стороною первісного позивача були надані до Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації відомості про належне забезпечення умов проживання дітей сторін за кордоном, що підтверджується протоколом засідання робочої групи (а.с. 146-148 т.3), який був поданий, в якості письмового доказу, саме стороною відповідача за первісним позовом.
Критично судом оцінюються, і доводи сторони відповідача, що місце проживання спільних дітей сторін не може бути визначено з позивачкою за первісним позовом, враховуючи її матеріальний та майновий стан. Разом з тим, суд наголошує, що майновий та матеріальний стан батьків не є вирішальним (а подекуди й визначальним) фактором при вирішенні питання, щодо визначення місця проживання дітей, при цьому судом враховано, що після тимчасового виїзду позивачки за первісним позовом, разом з дітьми в березні 2022р. до ФРН, остання забезпечила належні умови виховання та навчання дітей, шляхом відвідування відповідних навчальних закладів.
Суд критично оцінює покази свідків, як зі сторони позивача за первісним позовом, так і зі сторони відповідача за первісним позовом. Так, свідки зі сторони позивача за первісним позовом, визнали, що перебувають у дружні стосунках з позивачкою, і майже не спілкуються з відповідачем, а періодичність та час спілкування свідків зі сторонами по справі не може свідчити про виконання чи не виконання сторонами своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей. Критично судом оцінюються, і покази свідків зі сторони відповідача, які в судовому засіданні визнали факт залежності від сторони відповідача за первісним позовом, яка здійснювала оплату їх послуг при наймі на роботу та отримання консультацій, при цьому зазначені свідки не повідомили суду, позивачка страждала на онкологічне захворювання, проходила курси лікування, в тому числі хірургічне, та чи могли вплинути на її емоційний стан здоров`я, зазначені обставини.
Категорично судом оцінюється, і висновок експертів за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи № 4581/25-61 від 05 грудня 2025р., який було проведено виключно за результатами психологічного дослідження виявлених індивідуально-психологічних особливостей батька - ОСОБА_3 , при цьому позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 повідомила суд про поважність причин неявки в Україну, для участі в судовій експертизі.
Так, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
При прийнятті рішення суд також враховує, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача за первісним позовом на користь позивачки за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,0 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 142, 200, 258, 259, 263-266, 268, 354, 355, 430 ЦПК України; ст. 51 Конституції України; Конвенцією про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р.; Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р.; ст. ст. 141, 157, 159, 160, 161 СК України; ст. ст. 8, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце тимчасового проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (код ЄДРПОУ: 37470112, місцезнаходження: м. Київ, бул. Тараса Шевченка, буд. 26/4) про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітніх: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Стягнути з  ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,0 /дев`ятсот вісім/ грн.
Зустрічний позов ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце тимчасового проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (код ЄДРПОУ: 37470112, місцезнаходження: м. Київ, бул. Тараса Шевченка, буд. 26/4) про визначення місця проживання дітей разом з батьком - залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 11 червня 2026р.

Суддя: