ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 червня 2026 року м. Житомир справа № 240/15407/26
категорія 111030600

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МК-АГРОЛАЙФ» до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "МК-АГРОЛАЙФ" із позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Житомирській області № 17808 від 16.04.2026 про відповідність товариства з обмеженою відповідальністю "МК- АГРОЛАЙФ" критеріям ризиковості платника податку;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Житомирській області виключити товариство з обмеженою відповідальністю "МК-АГРОЛАЙФ" з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що товариство з обмеженою відповідальністю "МК-АГРОЛАЙФ" здійснює діяльність з вирощування сільськогосподарської продукції з моменту створення та має в користуванні 565,0011 га земель сільськогосподарського призначення. 16.04.2026 Комісією регіонального рівня прийнято рішення № 17808 про відповідність позивача критеріям ризиковості платника податку за пунктом 8 Критеріїв. 07.04.2026 позивач подав чотири таблиці даних платника податків на додану вартість щодо культур горох, кукурудза, пшениця та ячмінь з додатками на підтвердження реальності операцій. 09.04.2026 прийнято рішення про неврахування цих таблиць через рішення про ризиковість. У рішенні № 17808 зазначено коди "03" та "08" податкової інформації щодо постачання без необхідних ресурсів та відсутності придбання продукції при наявності земель. Позивач надав значну кількість документів на підтвердження наявності земель, техніки, посівного матеріалу та реальності діяльності. Рішення Комісії унеможливлює реєстрацію податкових накладних та здійснення господарської діяльності. 
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.04.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).
У відзиві на позовну заяву, поданому до суду 11.05.2026, відповідач зазначив, що 16.04.2026 Комісією ГУ ДПС у Житомирській області прийнято рішення № 17808 про включення товариства з обмеженою відповідальністю "МК-АГРОЛАЙФ" до переліку ризикових платників за пунктом 8 Критеріїв. Відповідач посилався на дані ЄРПН та інформаційних баз щодо постачання сільськогосподарської продукції без придбання такої, зокрема кукурудзи, сої, ячменю, пшениці, а також на показники середньої урожайності по області за 2025 рік, які свідчать про ймовірне завищення обсягів виробництва. Відповідач вказав, що підприємство має 398 земельних ділянок та 19 одиниць техніки за даними форми 20-ОПП, але здійснює ризикові операції. Відповідач вважав рішення законним та таким, що не порушує прав позивача, оскільки внесення інформації до баз є службовою діяльністю. Відповідач також заперечив витрати на правову допомогу через відсутність повного пакету документів та співмірність.
Позивач 19.05.2026 подав відповідь на відзив, у якій вказав, що товариство з обмеженою відповідальністю "МК-АГРОЛАЙФ" є сільськогосподарським товаровиробником, який купує насіння, орендує земельні ділянки та реалізує вироблену продукцію. Позивач надав звіти 20-ОПП щодо орендованих та суборендованих земель, а також документи про придбання насіння кукурудзи, пшениці, ріпаку, сої. Позивач зазначив, що 17.07.2025 вже подавалася та була врахована аналогічна таблиця даних платника податку за подібних обставин. Позивач вважав рішення № 17808 прийнятим без попереднього моніторингу конкретної податкової накладної, що суперечить Порядку № 1165, та таким, що блокує всю господарську діяльність.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.
Товариство з обмеженою відповідальністю "МК-АГРОЛАЙФ" з моменту своєї державної реєстрації здійснює фінансово-господарську діяльність, основним видом якої є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, та має у користуванні 565,0011 га земель сільськогосподарського призначення. 
07.04.2026 позивач подав до контролюючого органу чотири таблиці даних платника податків на додану вартість щодо культур горох, кукурудза, пшениця та ячмінь, до яких були додані значні обсяги документів на підтвердження реальності господарських операцій. 
09.04.2026 були прийняті рішення про неврахування зазначених таблиць даних платника податку з підстав прийняття рішення про відповідність позивача критеріям ризиковості платника податку. 
16.04.2026 Комісією регіонального рівня Головного управління ДПС у Житомирській області прийнято рішення № 17808 про відповідність товариства з обмеженою відповідальністю "МК-АГРОЛАЙФ" критеріям ризиковості платника податку відповідно до пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку з кодами податкової інформації "03" та "08", а саме постачання товарів за відсутності необхідних умов та обсягів матеріальних ресурсів для виробництва, а також постачання сільськогосподарської продукції за відсутності її придбання, сплати земельного податку та/або придбання відповідних матеріально-технічних ресурсів при наявності земельних ділянок. 
Підставою для прийняття такого рішення стали дані Єдиного реєстру податкових накладних та аналіз інформаційних баз контролюючого органу, які, на думку відповідача, свідчили про здійснення позивачем постачання сільськогосподарської продукції без достатніх обсягів придбання такої продукції та ресурсів для її виробництва. 
Вважаючи рішення від 16.04.2026 протиправним, позивач звернувся до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Відповідно до підпункту 20.1.45 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право здійснювати щоденну обробку даних та інформації електронного кабінету, необхідних для виконання покладених на них функцій з адміністрування податкового законодавства та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, що включає, зокрема, прийняття, обробку та аналіз документів та даних платників податків, здійснення повноважень, передбачених законом, які можуть бути реалізовані в електронній формі за допомогою засобів електронного зв`язку.
Пунктом 61.1 статті 61 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з підпунктом 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом, серед іншого, інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів.
Відповідно до підпункту 71.1 статті 71 Податкового кодексу України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Згідно з підпунктом 74.1 пункту 74.3 статті 74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Інформаційні системи і засоби їх забезпечення, розроблені, виготовлені або придбані центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є державною власністю.
Система захисту податкової інформації, що зберігається в базах даних Інформаційних систем, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, а також контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, в порядку інформаційної взаємодії відповідно до пункту 41.2 статті 41 цього Кодексу.
Перелік Інформаційних систем визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики.
Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН ) у встановлений цим Кодексом термін.
Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 ПК України).
Нормами пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.
Відповідно до вимог пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1165 (далі - Порядок № 1165, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Цей Порядок визначає механізм зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), організаційні та процедурні засади діяльності комісій з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі (далі - комісії контролюючих органів), права та обов`язки їх членів.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1165 автоматизований моніторинг відповідності податкової накладної/розрахунку коригування критеріям оцінки ступеня ризиків - сукупність заходів та методів, що застосовуються контролюючим органом для виявлення ознак наявності ризиків порушення норм податкового законодавства за результатами проведення автоматизованого аналізу наявної в інформаційних системах контролюючих органів податкової інформації.
Критерій оцінки ступеня ризиків, достатній для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, - визначений показник автоматизованого моніторингу, що характеризує ризик.
Ризик порушення норм податкового законодавства - ймовірність складення та надання податкової накладної/розрахунку коригування для реєстрації в Реєстрі з порушенням норм підпункту а або б пункту 185.1 статті 185, підпункту а або б пункту 187.1 статті 187, абзацу першого пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України за наявності об`єктивних ознак неможливості здійснення операції з постачання товарів/послуг, дані про яку зазначено в такій податковій накладній/розрахунку коригування, та/або ймовірності уникнення платником податку на додану вартість (далі - платник податку) виконання свого податкового обов`язку.
Згідно з приписами пункту 4 Порядку № 1165, у разі коли за результатами перевірки податкової накладної/розрахунку коригування визначено, що податкова накладна/розрахунок коригування відповідають одній з ознак безумовної реєстрації, визначених у пункті 3 цього Порядку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування не зупиняється в Реєстрі.
Пунктом 5 Порядку № 1165 передбачено, що платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку, показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку. Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій.
Відповідно до вимог пункту 6 Порядку № 1165, У разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено та/або подано податкову накладну/розрахунок коригування для реєстрації в Реєстрі, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація такої податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.
Питання відповідності/невідповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку розглядається комісією регіонального рівня.
У разі встановлення відповідності платника податку хоча б одному з критеріїв ризиковості платника податку комісією регіонального рівня приймається рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
Включення платника податку до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, здійснюється в день проведення засідання комісії регіонального рівня та прийняття відповідного рішення.
Платник податку отримує рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку через електронний кабінет у день прийняття такого рішення (додаток 4).
У рішенні зазначається підстава та інформація, за якою встановлено відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
У разі відповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку згідно з пунктом 8 додатка 1 у відповідних полях рішення зазначаються детальна інформація, за якою встановлено відповідність критеріям ризиковості платника податку, тип операції (придбання/постачання), період здійснення господарської операції, код згідно з УКТЗЕД/Державним класифікатором/умовним кодом товару, податковий номер платника податку, задіяного в ризиковій операції, дата включення платника податку, задіяного в ризиковій операції, до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
У рішенні про відповідність платника податку вимогам пункту 8 додатка 1 комісія регіонального рівня зазначає наявну інформацію, що свідчить про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку, виявлену під час моніторингу господарських операцій, відображених у податкових накладних/розрахунках коригування, поданих для реєстрації в Реєстрі, у тому числі податкових накладних/розрахунках коригування, реєстрацію яких зупинено.
При цьому не може бути підставою для розгляду питання відповідності/невідповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку згідно з пунктом 8 додатка 1 операція, відображена у податковій накладній/розрахунку коригування, дата реєстрації якої/якого у Реєстрі припадає на період, що перевищує 180 днів до дати прийняття рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку.
У разі отримання рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку платник податку має право подати на розгляд комісії регіонального рівня інформацію та копії відповідних документів, що свідчать про невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
Комісією регіонального рівня розглядається питання виключення платника податку з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, у разі виявлення обставин та/або отримання інформації, що свідчать про невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку, та/або отримання інформації та копій відповідних документів від платника податку, що свідчать про невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
Інформація та копії документів подаються платником податку до ДПС в електронній формі засобами електронного зв`язку з урахуванням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронні довірчі послуги" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого Мінфіном. 
Документами, необхідними для розгляду питання виключення платника податку з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, можуть бути:
договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них;
договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції;
первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявних типових форм та галузевої специфіки, накладні;
розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків;
документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством;
інші документи, що підтверджують невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
Інформацію та копії документів, подані платником податку, комісія регіонального рівня розглядає протягом семи робочих днів, що настають за датою їх надходження, та приймає відповідне рішення.
За результатами розгляду інформації та копій документів комісією регіонального рівня приймається рішення про відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку, яке платник податку отримує в електронному кабінеті у день його прийняття (додаток 4).
Якщо за результатами розгляду інформації та копій документів, що свідчать про невідповідність платника податку вимогам пункту 8 додатка 1, комісією регіонального рівня прийнято рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку, в такому рішенні зазначається:
актуальна інформація щодо податкової інформації, що стала підставою для розгляду питання про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку, та ризикових операцій, відображених у попередньому рішенні про відповідність критеріям ризиковості платника податку. До такої інформації не застосовуються вимоги абзацу дев`ятого цього пункту;
інформація щодо операцій, відображених у податковій накладній/розрахунку коригування, дата подання для реєстрації в Реєстрі яких не раніше 180 днів до дати прийняття попереднього рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку. До такої інформації не застосовуються вимоги абзацу дев`ятого цього пункту.
У разі прийняття комісією регіонального рівня рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку за результатами розгляду інформації та копій документів, що свідчать про невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку, попереднє рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку втрачає чинність.
У разі виявлення обставин та/або отримання інформації, визначених абзацом одинадцятим цього пункту, та прийняття комісією регіонального рівня рішення про невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку платник податку отримує таке рішення в електронному кабінеті в день його прийняття (додаток 4).
У рішенні про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку (додаток 4) за результатами розгляду інформації та копій документів, надісланих відповідно до абзацу восьмого цього пункту, комісія регіонального рівня у відповідних полях рішення зазначає детальну інформацію, за якою встановлено відповідність критеріям ризиковості платника податку, зазначає/обирає з переліку документ/документи, не наданий/не надані платником податку, який може/які можуть свідчити про невідповідність критеріям ризиковості платника податку.
Виключення платника податку з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, здійснюється в день проведення засідання комісії регіонального рівня та прийняття відповідного рішення.
Якщо комісією регіонального рівня протягом семи робочих днів, що настають за датою надходження зазначеної інформації та документів, не прийнято відповідного рішення, платник податку виключається з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
У разі надходження до контролюючого органу відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, комісія регіонального рівня за основним місцем обліку платника податку виключає платника податку з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
У разі виключення платника податку з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, на підставі рішення комісії регіонального рівня або рішення суду автоматично виключаються з переліку ризикових його контрагенти за умови, що:
виключною підставою для включення такого контрагента до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості на підставі пункту 8 додатка 1, було здійснення операції з таким платником податку;
відсутні інші підстави та інформація, за якою встановлено відповідність контрагента критеріям ризиковості платника податку.
Рішення про відповідність/невідповідність критеріям ризиковості платника податку набирає чинності у день засідання комісії регіонального рівня та прийняття відповідного рішення.
Рішення про відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку. Комісія регіонального рівня постійно проводить моніторинг щодо відповідності/невідповідності платників податку критеріям ризиковості платника податку.
У разі коли за результатами автоматизованого моніторингу податкової накладної/розрахунку коригування встановлено, що відображена в них операція відповідає хоча б одному критерію ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який відповідає хоча б одному показнику, за яким визначається позитивна податкова історія, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється. (п. 7 Порядку № 1165).
Таким чином, законодавцем встановлена певна послідовність прийняття рішення про відповідність платника ПДВ Критеріям ризиковості платника податку на додану вартість. Так, вирішенню Комісією питання відповідності платника податку Критеріям ризиковості платника ПДВ має передувати складання та направлення таким платником податкової накладної/розрахунку коригування, потім моніторинг платника податку, податкової накладної/ розрахунку коригування.
Крім того, встановленню наявності у контролюючих органах податкової інформації, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, яка стала відома контролюючому органу у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, має передувати моніторинг податкової накладної/розрахунку коригування, поданої для реєстрації.
Отже, питання відповідності позивача Критеріям ризиковості платника ПДВ має розглядатись Комісією регіонального рівня за наслідками подання платником податку для реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування та моніторингу платника податку і податкової накладної/ розрахунку коригування, що направлена для реєстрації.
Критерії ризиковості платника податків на додану вартість викладено у Додатку 1 до Порядку № 1165, відповідно до яких таким критерієм є, зокрема:
"8. У контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування".
Довідник кодів податкової інформації, яка є підставою для прийняття рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку, визначається ДПС та затверджується відповідним наказом, оприлюдненим на офіційному веб-сайті ДПС.
Додатком № 4 до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затверджено бланк рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку.
Бланк рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку містить обов`язкове для заповнення поле "податкова інформація (заповнюється у разі відповідності пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку)".
Верховним Судом сформовані правові позиції у спорах щодо рішень про відповідність платника ПДВ критеріям ризиковості, які є орієнтирами для оцінки обставин цієї справи. 
Зокрема, у постанові від 05.01.2021 у справі № 640/11321/20 Верховний Суд визначив, що суди повинні досліджувати і надавати оцінку змісту оскаржуваного рішення, протоколу засідання комісії та наданих податковим органом документів, порядку прийняття рішення та повноваженням комісії. 
У постанові від 23.06.2022 у справі № 640/6130/20 Верховний Суд сформулював принцип: питання відповідності підприємства критеріям ризиковості платника ПДВ має розглядатись Комісією регіонального рівня за наслідками подання платником для реєстрації конкретної податкової накладної / розрахунку коригування та моніторингу цієї накладної. 
У постанові від 22.07.2021 у справі № 520/480/20 Верховний Суд підкреслив, що посилання контролюючого органу на наявність ризиків без належного обґрунтування і документального підтвердження не може свідчити про відповідність рішення критеріям правомірності за частиною другою статті 2 КАС України. 
За матеріалами справи, 07.04.2026 позивач через електронний кабінет платника подав до контролюючого органу чотири окремі Таблиці даних платника ПДВ - щодо гороху, кукурудзи, пшениці та ячменю, - до кожної з яких долучено пакет документів на підтвердження реальності господарських операцій. Загальна кількість підтвердних документів, доданих позивачем до таблиць, перевищує 110 одиниць.
09.04.2026 всі чотири таблиці даних відхилено окремими рішеннями контролюючого органу (№ 13713009/45008078, № 13713004/45008078, № 13713006/45008078, № 13713008/45008078) з тотожним обґрунтуванням - з посиланням на пункт 13 Порядку № 1165.
Із витягу з протоколу засідання Комісії № 56/06-30-18-02-03 від 16.04.2026 вбачається, що оскаржуване рішення прийнято "за результатами проведеного моніторингу даних ЄРПН та аналізу інформаційних баз даних, у зв`язку з отриманням інформації у процесі поточної діяльності". Рішення не містить посилання на конкретну подану позивачем для реєстрації в ЄРПН податкову накладну / розрахунок коригування, яка й мала б стати підставою для ініціювання процедури перевірки в порядку, передбаченому пунктами 5-6 Порядку № 1165.
Ключовим у цій справі, на переконання суду, є питання про те, чи відповідає порядок прийняття рішення № 17808 вимогам Порядку № 1165 щодо необхідної передумови - наявності ініціюючої події у вигляді подання платником конкретної податкової накладної / розрахунку коригування для реєстрації в ЄРПН. 
Позивач наполягає, що такої передумови не було. Відповідач цього прямо не заперечує, однак стверджує, що Порядок № 1165 надає комісії право проводити "постійний моніторинг" і приймати рішення про ризиковість автономно від конкретної поданої накладної.
Суд, системно аналізуючи норми Порядку № 1165, констатує таке. 
Весь механізм, закладений у пунктах 5 і 6 Порядку, органічно пов`язує перевірку платника на відповідність критеріям ризиковості з конкретною поданою для реєстрації накладною. Пункт 5 прямо адресований "платнику податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну / розрахунок коригування" - тобто перевірка відбувається щодо платника, який вже подав накладну. Відповідно до пункту 6, зупинення реєстрації відбувається "у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну / розрахунок коригування, відповідає хоча б одному критерію ризиковості". Саме за таких умов питання ризиковості виноситься на розгляд комісії. Норма про "постійний моніторинг" комісії є інструментом підтримання актуальності вже прийнятих рішень, а не самостійною підставою для первинного включення платника до переліку ризикових поза зв`язком із поданою накладною.
Відповідач у відзиві намагається обґрунтувати правомірність самостійних дій Комісії посиланням на підпункти 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 та пункт 71.1 статті 71 ПК України (інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів) та на пункт 44 Порядку № 1165 (перевірка достовірності документів платника). Однак наведені норми стосуються загального порядку збору та опрацювання інформації контролюючим органом і не є спеціальними підставами для прийняття рішень саме про відповідність платника критеріям ризиковості. Спеціальна процедура прийняття таких рішень визначена виключно Порядком № 1165, і саме в межах цієї процедури суд оцінює оскаржуване рішення. Загальна компетенція ДПС у сфері інформаційно-аналітичного забезпечення не може замінити спеціальних процедурних вимог, що визначають законність конкретного виду акта - рішення про ризиковість.
Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення № 17808 від 16.04.2026 прийнято з порушенням встановленої Порядком № 1165 процедури. Ця обставина є самостійною та достатньою підставою для визнання рішення протиправним. Тим не менш, суд вважає за необхідне дати оцінку також і змістовній стороні рішення.
Форма рішення, закріплена Додатком № 4 до Порядку № 1165, передбачає обов`язкове заповнення поля "Податкова інформація (заповнюється у разі відповідності пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку)". 
Цей реквізит виконує конкретну правову функцію: він зобов`язує контролюючий орган не просто вказати номер пункту нормативного акта, а розкрити зміст тієї конкретної інформації, яка в конкретному випадку конкретного платника підтверджує наявність ризику. Тільки за наявності такого розкриття платник може: зрозуміти суть претензій; цілеспрямовано підготувати документи на спростування; оскаржити рішення з конкретними контраргументами; а суд - перевірити рішення по суті. Без цього "податкова інформація", яка заповнена лише кодами, є порожньою процедурною оболонкою.
В оскаржуваному рішенні поле "Інформація" містить перелік операцій з постачання зернових культур (коди УКТЗЕД/ДКПП 1001 - пшениця, 1003 - ячмінь, 1005 - кукурудза, 1201 - соя) за певний часовий проміжок та посилання на "дату включення в ризикові", а також на коди податкової інформації "03" і "08". Рішення не розкриває: яких конкретно постачань стосуються ці коди; чому відсутність придбань готового зерна в ЄРПН є "ризиковою" ознакою для підприємства-виробника, а не посередника; які саме показники ЄРПН або АІС "Податковий блок" свідчать про ризик у діяльності позивача; як проводилося порівняння обсягів виробництва позивача із нормативними або середніми показниками; нарешті - яка саме інформація з яких джерел спричинила висновок про відсутність "необхідних умов або обсягів матеріальних ресурсів" (код 03).
Позивач у позовній заяві слушно зазначив, що з оскаржуваного рішення "неможливо встановити, на підставі яких документів чи якої інформації податковий орган дійшов такого висновку, що унеможливлює самостійно визначити позивачем обсяг та перелік документів, необхідних для спростування вказаного висновку". Відповідач у відзиві намагається заповнити прогалину мотивації ретроспективними поясненнями про "моніторинг даних ЄРПН", "аналіз інформаційних баз даних", "середню врожайність по Житомирській області" тощо. Проте акт індивідуальної дії оцінюється за станом на момент його видання, а не за розширеними поясненнями, наданими суду вже після початку судового провадження.
Відповідач не надав суду доказів, на підставі яких зроблено висновок про ризиковість - у матеріалах справи відсутні виписки з конкретних накладних, конкретні числові показники "аномальної" реалізації, деталізований розрахунок відхилення від середньої врожайності, відомості про конкретних контрагентів, щодо яких виникли підозри. Натомість відповідач обмежився загальними посиланнями на "аналіз даних ЄРПН та АІС Податковий блок", що не відповідає стандарту мотивованості, якому мають задовольняти акти індивідуальної дії суб`єктів владних повноважень у розумінні пункту 3 
Ключовим фактичним аргументом відповідача є твердження, зафіксоване у протоколі засідання Комісії та підтверджене у відзиві, - про те, що ТОВ "МК-АГРОЛАЙФ" здійснює постачання сільськогосподарської продукції (кукурудзи, сої, ячменю, пшениці) "за відсутності придбання такої продукції". Відповідач констатує, що за даними ЄРПН відсутні відомості про закупівлю позивачем зазначених зернових культур, і кваліфікує це як ознаку, що відповідає коду 08 критеріїв ризиковості.
Суд відхиляє цей аргумент як такий, що ґрунтується на принципово неправильному уявленні про характер господарської діяльності позивача. 
ТОВ "МК-АГРОЛАЙФ" - сільськогосподарський товаровиробник, що здійснює вирощування зернових і бобових культур на орендованих землях власною технікою й силами найманих працівників. Це підприємство реалізує не придбані, а самостійно вирощені культури. Господарський ланцюг у його випадку виглядає так: придбання насіннєвого матеріалу - підготовка ґрунту - сівба - агрохімічний і фізичний захист рослин - збирання врожаю - зберігання - реалізація. Жодна ланка цього ланцюга не передбачає закупівлі готового зерна у постачальників.
Отже, відсутність у ЄРПН операцій із придбання кукурудзи, пшениці, ячменю та сої з боку ТОВ "МК-АГРОЛАЙФ" є нормальною та очікуваною характеристикою для підприємства-виробника, а не ознакою "ризиковості". Навпаки, якби така компанія показувала масові закупівлі готового зерна у постачальників при одночасному продажі зерна покупцям, це могло б свідчити про торговельну, а не виробничу природу діяльності, що суперечило б основному виду КВЕД. Таким чином, код 08 "постачання сільськогосподарської продукції за відсутності придбання такої продукції" у контексті виробника є суперечливим, адже виробник за своєю природою реалізує те, що він не купував у третіх осіб, а сам виростив.
Позивач документально підтвердив придбання посівного матеріалу - що є безпосереднім аналогом "придбання" у виробничому циклі. До позовної заяви і до відповіді на відзив долучено видаткові накладні, товарно-транспортні накладні та квитанції на насіння кукурудзи (від 04.03.2025, 28.04.2025, 30.04.2025, 15.04.2025, 03.02.2025), насіння пшениці (від 30.08.2024), насіння ріпаку (від 13.08.2024 та 26.07.2024), насіння сої (від 29.04.2025). Ця сукупність документів формує повний ланцюг підтвердження реального виробничого процесу. Відповідач жодним чином не поставив під сумнів достовірність зазначених документів і не навів обставин, що ставили б їхню автентичність під сумнів.
Необхідно наголосити і на внутрішній суперечливості позиції відповідача. У тому самому протоколі засідання Комісії від 16.04.2026, яким прийнято оскаржуване рішення, відповідач зафіксував, що позивач має у використанні 398 земельних ділянок та 19 одиниць колісної техніки. Ці відомості взяті відповідачем з тих самих інформаційних систем ДПС - і вони підтверджують реальну виробничу базу підприємства. Тим не менш, маючи цю інформацію, Комісія одночасно констатувала "відсутність умов для виробництва" (код 03). 
Таке поєднання є логічно суперечливим: підприємство, яке має майже 400 земельних ділянок і 19 одиниць колісної техніки, апріорі та за визначенням має матеріальні умови для вирощування зернових культур. Відповідач у матеріалах справи жодним чином не пояснив, яким чином ці реальні виробничі потужності поєднуються з висновком про їх відсутність.
Другим фактичним аргументом відповідача є посилання на статистику середньої врожайності сільськогосподарських культур по суб`єктам господарювання Житомирської області за 2025 рік, опублікованої на офіційному сайті Міністерства аграрної політики України. Відповідач стверджує, що порівняння цих загальних статистичних показників з обсягами реалізації позивача дає підстави для висновку про "ймовірне завищення" ним обсягів виробництва (валового збору).
Суд звертає увагу, що цей аргумент є юридично недостатнім з кількох самостійних причин, кожна з яких є підставою для його відхилення.
Насамперед - за своєю статистичною природою "середня врожайність" є арифметичним середнім між найвищою та найнижчою урожайністю всіх суб`єктів господарювання, включених до вибірки. Це означає, що математично приблизно половина підприємств матиме врожайність вищу за середню, а половина - нижчу. Якщо перевищення середнього показника автоматично кваліфікувалося б як "ризиковість", то механізм моніторингу ризиків системно переслідував би найефективніших виробників - що є очевидно абсурдним результатом, несумісним з метою системи ЄРПН, призначеної для виявлення нереальних операцій, а не успішних підприємств. 
Відповідач не навів жодного конкретного розрахунку: яких обсягів виробництва могло б досягти підприємство на своїх 565,0011 га; яка середня врожайність є репрезентативною саме для умов Чуднівського або суміжних районів, у яких розташовані землі позивача; наскільки задекларовані позивачем обсяги відхиляються від "середнього" і чи є це відхилення статистично аномальним або знаходиться в межах звичайного варіювання. Без таких розрахунків посилання на "середню врожайність по Житомирській області" є аргументом загального характеру, не прив`язаним до обставин конкретного суб`єкта господарювання, і не може відповідати стандарту допустимого та належного доказу за статтею 74 КАС України.
Крім того, урожайність сільськогосподарських культур залежить від великої кількості індивідуальних чинників: якості та складу ґрунту, рельєфу та мікроклімату земельних ділянок, застосовуваних сортів насіння, обсягу внесення мінеральних добрив та засобів захисту рослин, погодних умов конкретного вегетаційного сезону, агрономічних технологій конкретного підприємства. Сільськогосподарський виробник, що застосовує інтенсивні агрономічні технології та якісний насіннєвий матеріал, цілком законно і реально може отримати врожайність, що значно перевищує середньостатистичну. Автоматичне тлумачення вищої за середню врожайності як ознаки нереальності операцій є несумісним із принципом презумпції правомірності дій платника та з принципом обґрунтованості рішень, закріпленими у частині другій статті 2 КАС України.
Позивач до матеріалів справи долучив акт списання ячменю озимого, форми 20-ОПП по орендованих та суборендованих земельних ділянках, що у сукупності зі значним переліком документів, доданих до Таблиць даних, формує несуперечливу картину реального виробничого процесу - від оренди землі й придбання насіння до зберігання та реалізації врожаю. Відповідач не спростував жодного з цих документів.
Відповідач обстоює позицію, що включення платника до переліку ризикових є "службовою діяльністю" контролюючого органу, яка не тягне для платника безпосередніх правових наслідків і "не впливає на господарську діяльність, не створює перешкод для цього". Для підкріплення цих тверджень відповідач посилається на низку постанов Верховного Суду 2019-2020 років (від 10.07.2020 у справі № 520/5168/19; від 29.09.2020 у справі № 440/1385/19; від 17.07.2020 у справі № 280/1098/19; від 19.05.2020 у справі № 160/10287/19).
Суд відхиляє цей аргумент, адже сам відповідач у відзиві визнає, що включення до переліку ризикових є "передумовою зупинення" реєстрації накладних. Ця логічна послідовність ("ризиковий" статус - автоматичне зупинення реєстрації будь-яких накладних - відхилення всіх таблиць даних) не є абстрактною: вона означає, що підприємство позбавляється можливості реєструвати накладні незалежно від обсягу документального підтвердження реальності операцій. Контрагенти позивача за таких умов не можуть формувати податковий кредит, що руйнує господарські відносини й унеможливлює виконання договірних зобов`язань. Для аграрного підприємства, яке реалізує врожай покупцям, що потребують належно зареєстрованих накладних ПДВ, це рівнозначно фактичному блокуванню господарської діяльності.
Стосовно правових позицій - посилання відповідача на постанови Верховного Суду 2019-2020 років є некоректним застосуванням цих позицій до сучасного стану практики. Вже у постановах від 05.01.2021 у справах № 640/11321/20 та № 640/10988/20, від 22.07.2021 у справі № 520/480/20 та від 23.06.2022 у справі № 640/6130/20 Верховний Суд визнав, що рішення про відповідність платника ПДВ критеріям ризиковості породжує правові наслідки, підлягає судовому оскарженню, а суд зобов`язаний досліджувати його зміст, підстави та процедуру прийняття. Посилання на постанови 2019-2020 рр. без урахування більш пізньої та послідовної практики є вибірковим і не відображає актуального стану.
Аргумент відповідача про "неприпустимість втручання суду у дискреційні повноваження органу влади" суд відхиляє як такий, що ігнорує конституційне призначення адміністративного судочинства - захист особи від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень (стаття 2 КАС України). Перевірка законності та обґрунтованості актів суб`єктів владних повноважень є саме тим, чим займається адміністративний суд. Скасовуючи незаконне рішення та зобов`язуючи відповідача виключити позивача з переліку ризикових, суд не "перебирає" на себе функцій органу влади, а відновлює законний порядок речей.
У відповіді на відзив позивач надав суду копію рішення контролюючого органу від 17.07.2025 про врахування Таблиці даних платника ПДВ, а також саму таблицю за 2025 рік. Ця обставина заслуговує на самостійну оцінку в контексті загального аналізу обґрунтованості оскаржуваного рішення.
Наданий документ свідчить про те, що лише за дев`ять місяців до прийняття оскаржуваного рішення - при тому самому виді діяльності позивача, тих самих видах сільськогосподарської продукції та в аналогічних умовах ведення господарства - той самий контролюючий орган визнав Таблицю даних позивача такою, що підлягає врахуванню. Це означає, що станом на липень 2025 року ГУ ДПС у Житомирській області не вбачало підстав для кваліфікації господарських операцій ТОВ "МК-АГРОЛАЙФ" як ризикових.
Між цим позитивним рішенням (липень 2025 р.) і оскаржуваним рішенням про ризиковість (квітень 2026 р.) минуло менше року. Відповідач у відзиві та інших матеріалах справи не навів жодного конкретного пояснення того, що суттєво змінилося в господарській діяльності ТОВ "МК-АГРОЛАЙФ" за цей проміжок часу. Не зазначено чи змінився склад контрагентів; чи виявлено нові, відмінні від попередніх, ризикові операції; чи отримано від інших органів нову інформацію, яка б виправдовувала кардинальну зміну оцінки. Ця прогалина в мотивації оскаржуваного рішення є особливо показовою.
Суд враховує цю обставину не як самостійну і вирішальну підставу для скасування рішення, а як один із чинників, що у сукупності з іншими доводами та доказами підтверджує, що оскаржуване рішення прийнято без належного аналізу конкретних обставин господарської діяльності позивача, без урахування наявної у контролюючого органу інформації про реальність операцій підприємства, і є наслідком формального застосування загальних статистичних критеріїв без індивідуальної оцінки ситуації конкретного платника.
Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина перша статті 90 КАС України).
За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених фактів, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, згідно з якою при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".
Частиною першою статті 4 вказаного Закону визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з частиною другою цієї статті за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру, який подано юридичною особою, сплачується судовий збір за ставкою у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" з 01.01.2026 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3328,00 грн.
Позивачем подано позовну заяву в якій заявлено вимогу немайнового характеру (основну та похідну).
Згідно з частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, сума судового збору за подання цього позову складає 2662,40 грн (3328,00 грн х 0,8).
Разом із тим, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3328,00 грн.
Суд роз`яснює, що згідно з пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. 
Згідно з частиною 2 статті 7 вказаного Закону у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.
У відповідності до частин 1 та 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем виступала його посадова чи службова особа.
Положеннями частини 7 статті 139 КАС України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частини 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини 5 статті 134 КАС України, має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 6 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 КАС України).
Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Аналогічна позиція суду викладена у постанові Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 580/3324/19.
Крім того, Верховним Судом у додатковій постанові від 08.03.2023 у справі № 873/52/22 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення судових витрат у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
За змістом статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. 
Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. До матеріалів справи долучено договір про надання правничої допомоги від 17.04.2026, докази сплати гонорару та детальний розрахунок витрат адвоката. Наявність цих документів відповідає вимогам частини четвертої статті 134 та частини сьомої статті 139 КАС України щодо підтвердження складу і розміру судових витрат.
Досліджуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет їх обґрунтованості та пропорційності, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2020 у справі № 360/3764/18, за якою при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна й інші проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. 
Відповідач у відзиві заперечив проти розміру витрат, стверджуючи, що справа є "незначної складності". Суд з такою оцінкою не погоджується. Справа належить до категорії спорів, що характеризується значним нормативним масивом, розгалуженою та не завжди однозначною судовою практикою Верховного Суду, а також необхідністю комплексного аналізу значного масиву доказів (понад 110 підтвердних документів по чотирьох таблицях даних, документи про придбання насіння, форми 20-ОПП тощо). Адвокатом підготовлено розгорнуту позовну заяву з детальним правовим обґрунтуванням та систематизацією документальної доказової бази, а також відповідь на відзив із додатковими доказами та правовою аргументацією.
Оцінюючи заявлений розмір витрат через призму критеріїв частини п`ятої статті 134 КАС України (складність справи, час, витрачений адвокатом, обсяг наданих послуг, значення справи для позивача з огляду на наслідки статусу "ризикового" для господарської діяльності), суд дійшов висновку, що критерію співмірності і обґрунтованості відповідає сума 8000,00 грн. 
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 2, 6-10, 77, 139,242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "МК-АГРОЛАЙФ" (вул. Євгена Рихліка, 1, с. Вільшанка, Житомирський р-н, Житомирська обл., 13224, ЄДРПОУ 45008078) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н, 10003, ЄДРПОУ 44096781) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Житомирській області від 16.04.2026 № 17808 про відповідність товариства з обмеженою відповідальністю "МК-АГРОЛАЙФ" критеріям ризиковості платника податку.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Житомирській області виключити товариство з обмеженою відповідальністю "МК-АГРОЛАЙФ" з переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "МК-АГРОЛАЙФ" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 (вісім тисяч гривень 00 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено: 22 червня 2026 р.

22.06.26