ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/190/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Горпинюка І. Є., за участі: секретаря судового засідання Феденько Н. М., учасників справи: прокурора відділу представництва інтересів держави в суді Івано-Франківської обласної прокуратури Журавльової Н.Є., представника позивача - адвоката Чекайло В.М., представника відповідача - адвоката Жиляка М.Д., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу № 909/190/26 за позовом керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська в інтересах держави в особі Івано-Франківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілдфорд" про стягнення 3 048 208,88 грн.
Суть спору.
Керівник Окружної прокуратури міста Івано-Франківська в інтересах держави в особі Івано-Франківської міської ради засобами підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" (документ сформований в системі "Електронний суд" 13.02.2026) звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство правових технологій" про стягнення 2 306 063,33 грн, з яких: 1 562 146,04 грн - безпідставно збережені кошти пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту, 166 143,86 - три проценти річних, 577 773,43 грн - інфляційні втрати.
Заявою від 06.04.2026 (вх. № 6437/26 від 07.04.2026) прокурор збільшив розмір позовних вимог і просить стягнути з відповідача 3 048 208,88 грн, у тому числі: 2 040 156,64 грн за наслідками невиконання зобов`язань зі сплати пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, 782 517,12 грн інфляційних втрат та 225 535,12 грн трьох відсотків річних за користування грошовими коштами.
Заявою від 04.05.2026 (вх. № 8345/26 від 05.05.2026) прокурор повідомив суд, що відповідач змінив своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю “Мілдфорд”.
Стислий виклад позиції прокурора.
В обґрунтування позовних вимог прокурор покликається на те, що відповідач, як замовник будівництва багатоквартирного житлового будинку з закладами громадського призначення на вул. Короля Данила, 24 в м. Івано-Франківськ, без достатньої правової підстави, за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав сплатити як пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту до введення об`єкта в експлуатацію, а отже, ці кошти підлягають поверненню на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Замовник не врахував, що з 01.01.2020 зобов`язаний був виконати вимоги підпунктів 3, 4 абз. 2 п. 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» та звернутися до Івано-Франківської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єктів будівництва, до якої додати документи, які підтверджують вартість будівництва об`єктів та сплатити кошти пайової участі до введення будинку в експлуатацію до місцевого бюджету за результатами проведеного органом місцевого самоврядування розрахунку. 
Прокурор зазначає, що відповідний обов`язок, має обов`язковий характер та не залежить від укладення договору чи дій органу місцевого самоврядування. Посилання відповідача про непропорційне втручання є безпідставними, оскільки заявлені вимоги спрямовані на виконання встановленого законом обов`язку та не можуть розцінюватись, як надмірне втручання у права відповідача.
Прокурор підтверджує свої доводи щодо розрахунку безпідставно збережених коштів тим, що датою введення об`єкта в експлуатацію є 27.07.2022, загальна площа будівлі становить 7088,8 кв.м., а наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 17.02.2022 № 53 “Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України” затверджено вартість 1 кв.м. загальної площі квартир у будинку (з урахуванням ПДВ), яку розраховано станом на 01.01.2022 по Івано-Франківській області та яка була чинна станом на 27.02.2022, і складає 14 390 грн. Оскільки ставка розміру пайової участі становить 2%, то відповідач безпідставно зберіг 2 040 156,64 грн коштів пайової участі.
У зв`язку з порушенням строків оплати безпідставно збережених коштів прокурор просить стягнути також інфляційні втрати та три проценти річних.
У спірних правовідносинах щодо стягнення із відповідача безпідставно збережених коштів у вигляді пайової участі замовника будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, Івано-Франківська міська рада виступає як сторона позадоговірного зобов`язання та орган місцевого самоврядування, до бюджету якого перераховуються кошти пайової участі 
Посилання відповідача на наявність у органу місцевого самоврядування відповідного структурного підрозділу не спростовує підстав для представництва, оскільки сам факт існування такого органу не свідчить про належне здійснення захисту інтересів держави. Отже, у прокурора були наявні передбачені законом підстави для звернення до суду в інтересах держави, а доводи відповідача є необґрунтованими. 
Посилання відповідача на необхідність подання службового посвідчення прокурор вважає безпідставним, оскільки чинне законодавство не встановлює виключного переліку документів для підтвердження повноважень прокурора у судовому процесі, а їх наявність підтверджується відповідним наказом про призначення. 
Стислий виклад позиції позивача.
Представник позивача адвокат Чекайло В.М. в судовому засіданні підтримав позицію прокурора, вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.
Стислий виклад заперечень відповідача.
Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог.
Зазначає, що у спірних правовідносинах Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство правових технологій» діяло добросовісно, адже виконувало усі дії у встановлений чинним законодавством спосіб, жодних зауважень від Івано-Франківської міської ради чи її виконавчих органів щодо сплати пайового внеску не отримувало; не могло безпідставно зберегти кошти пайової участі, так як Івано-Франківською міською радою така заборгованість не облікується за відповідачем.
Відповідач зазначає, що позов керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська в інтересах держави в особі Івано-Франківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство правових технологій», є непропорційним втручанням в право на мирне володіння майном, оскільки задоволення позову суперечитиме захисту інтересам відповідача, як добросовісного учасника цивільних правовідносин. 
Відповідач покликається на відсутність доказів для застосування розміру пайової участі, оскільки матеріали справи не містять чинного на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» рішення органу місцевого самоврядування, який би встановлював вищий розмір пайової участі, ніж встановлений законом. 
На думку відповідача, норми Закону України №132-IX від 20.09.2019 року сформульовані не чітко та не зрозуміло, що поставило відповідача у позицію невизначеності щодо належної поведінки відносно сплати пайової участі, орган законодавчої влади порушив принципи «верховенства права» та «правової визначеності». В підтвердження цього покликається на лист Міністерства розвитку громад та територій №1/15.2/515-21 від 12.02.2021 року, яким було надано роз`яснення, відповідно до яких закон тлумачилось так, що відсутня правова підстава для укладення договорів та відповідно сплати коштів пайової участі по об`єктах будівництва, спорудження яких розпочато до скасування зазначеного обов`язку та які підлягають прийняттю в експлуатацію після 01.01.2021, але договір між замовниками таких об`єктів та органами місцевого самоврядування не було укладено. 
Відповідно, Закон України №132-IX від 20.09.2019 року не містив чіткого правового регулювання, у зв`язку з чим покладення на відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних не відповідатиме засадам як цивільного законодавства, визначених ст. 3 ЦКУ (справедливість, добросовісність, розумність), так і завданням господарського судочинства , елементом якого є справедливе вирішення судом спорів 
Відповідач також не погоджується з тим, що при розрахунку розміру пайової участі для житлових будинків застосовано загальну площу будівлі, а не загальну площу квартир. Це не узгоджується з нормами Порядку визначення та застосування показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затвердженим наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 27.09.2005 №174 
Показник опосередкованої вартості спорудження житла на 1 кв. м. загальної площі квартири будинку включає витрати (вартість) будівництва усього будинку, а тому включення при розрахунку пайової участі загальної площі будинку, а не площі квартир, матиме наслідком подвійне фінансове навантаження на забудівника, оскільки усі витрати на будівництво об`єкту уже включено до показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України. 
Відповідач покликається на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 лютого 2026 року у справі № 914/169/25, де колегія суддів касаційної інстанції погодилася з рішенням суду апеляційної інстанції, що при розрахунку пайової участі застосуванню підлягає опосередкована вартість спорудження житла за регіонами України, що існувала станом на дату початку будівництва кожного з об`єктів будівництва. У вказаному рішенні суду касаційної інстанції йдеться про те, що до визначення вартості пайової участі будівництва об`єкта, яке розпочато у вересні 2019 року, слід застосовувати наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 06 грудня 2018 року № 335 
У зв`язку з тим, що об`єкт будівництва «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з закладами громадського призначення на вул. Короля Данила, 48 у м. Івано-Франківську» було розпочате до 01.01.2020 року та на 01.01.2020 об`єкт не введений в експлуатацію і договір про сплату пайової участі не був укладений, тому чинним на час виникнення спірних правовідносин до 01.01.2020 року був наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 06 грудня 2018 року № 335, відповідно до якого вартість 1 кв.м загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ), грн у Івано-Франківській області складає 10655 гривень. 
Розмір пайової участі замовника будівництва, який порушив своє зобов`язання, не може бути більшим, ніж розмір пайової участі замовника будівництва, який виконав вимоги пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" та сплатив пайову участь до введення об`єкта будівництва в експлуатацію, оскільки такий підхід ставить замовників будівництва в нерівні умови, що не передбачено ні положеннями цивільного законодавства, ні профільного закону. 
Відповідач також покликається на наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки позивач підтвердив, що ним не облікується заборгованість, яка є предметом спору.
У відзиві на позовну заяву відповідач також покликався на відсутність доказів кошторисної вартості будівництва об`єкта, відсутність повних матеріалів технічної інвентаризації, на підставі яких можна було б встановити площу нежитлових приміщень. Однак оскільки після подання заяви про збільшення позовних вимог прокурор уже не нараховує безпідставно збережені кошти щодо сплати пайового внеску окремо за нежитлові приміщення будинку, а нараховує такі виходячи з загальної площі будинку та показника опосередкованої вартості спорудження житла, то дані доводи відзиву втратили актуальність
Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, відповідач зазначає, що не допускав жодної винної поведінки у несплаті коштів пайової участі і не може нести негативні наслідки зволікання Івано-Франківською міською радою щодо подання позову через сплату інфляційних втрат та трьох відсотків річних.
Відповідач вважає відсутніми у прокурора повноважень на представництво інтересів держави у даному спорі, оскільки: прокурором не надана можливість Івано-Франківській міській раді у розумні строки відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме для подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення; органом прокуратури не дотримано критерію «розумності» при зверненні до суду із позовом, оскільки звернення із листом до Івано-Франківської міської ради було 16.01.2026 року, а 02.02.2026 року вже встановлено підстави та наміри Окружної прокуратури міста Івано-Франківська здійснювати представництво інтересів держави в суді, після чого подано позов 13.02.2026 року. У структурі виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради створено і діє Департамент правової політики Івано-Франківської міської ради, завданням якого є організація та ведення позовної роботи, представництво інтересів Івано-Франківської міської ради, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та міського голови у судах, інших органах під час розгляду правових питань і спорів. На вказане неодноразово вказував Верховний Суд, зокрема у постановах Касаційного господарського суду від 17.08.2020 року у справі №913/73/19, від 07.07.2021 року у справі №914/1577/19.
Відповідач наполягає на неналежному підтвердженні повноважень керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська щодо подання позовної заяви, оскільки до такої не додано службового посвідчення Гураша Віталія Михайловича, як керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська. 
Процесуальні дії у справі, вирішення заяв та клопотань.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2026, для розгляду справи № 909/190/26 визначено суддю Горпинюка І.Є.
Ухвалою від 19.02.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 909/190/26; ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 18.03.2026; встановив учасникам справи процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Зокрема, в ухвалі про відкриття провадження у справі суд встановив 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для надання відзиву разом з усіма доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується їх заперечення, якщо такі докази не надані позивачем.
Копія ухвали суду про відкриття провадження у справі згідно приписів Господарського процесуального кодексу України була направлена учасникам справи в їх електронні кабінети в системі "Електронний суд". Документ доставлено до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство правових технологій" 19.02.2026 о 13:53, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою. 
24.02.2026 до суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство правових технологій" засобами підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" (документ сформований в системі "Електронний суд" 23.02.2026) надійшла заява (вх. № 3278/26), в якій адвокат Жиляк Михайло Дмитрович просить суд надати йому електронний доступ до матеріалів господарської справи № 909/190/26 через підсистему "Електронний суд" та можливість ознайомлюватись з її матеріалами в електронному вигляді.
25.02.2026 суд задовольнив зазначену вище заяву та надав представнику відповідача електронний доступ до справи № 909/190/26 через підсистему "Електронний суд". Відтак, у представника відповідача наявний доступ до матеріалів справи через підсистему "Електронний суд" щонайменше з 26.02.2026.
25.02.2026 до суду від представника відповідача надійшла заява про продовження процесуальних строків (вх. № 3408/26), в якій адвокат Жиляк Михайло Дмитрович просить суд продовжити Товариству з обмеженою відповідальністю "Агентство правових технологій" строк для подання відзиву на позовну заяву на 20 календарних днів, відлік яких почати з моменту отримання представником відповідача адвокатом Жиляком М.Д., електронного доступу до матеріалів господарської справи № 909/190/26 з можливістю ознайомлюватися із ними. 
Ухвалою від 27.02.2026 суд задовольнив заяву представника відповідача про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву; продовжив відповідачу встановлений судом строк для подання відзиву разом з усіма доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується їх заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, до 17 березня 2026 року включно.
Також, 25.02.2026 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх. № 3425/26 від 25.02.2026), в якій адвокат Жиляк Михайло Дмитрович просить зупинити провадження у справі до припинення перебування (звільнення з військової служби) керівника Товариства з обмеженою відповідальністю “Агентство правових технологій” ОСОБА_1 у складі Національної гвардії України, чи інших збройних формуваннях на території України (Збройних Сил України, Державна прикордонна служба України тощо).
18.03.2026 до суду засобами підсистеми ЄСІТС “Електронний суд” від представника відповідача адвоката Жиляка М.Д. надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 4935/26 від 18.03.2026, документ сформований в системі електронний суд 17.03.2026). До відзиву долучені: копії ордера адвоката серії АТ №1129600, листа Департаменту правової політики Івано-Франківської міської ради від 04.03.2026 № 14/01-20/1277, конверта, запитання (про обставини, що мають значення для справи в порядку ст. 90 ГПК України), договору № ГС-015/26 (про надання правничої (правової) допомоги) від 17.02.2026, розрахунку гонорару (витрат) на правову допомогу, платіжної інструкції № 229 від 17.03.2026, докази направлення відзиву з додатками іншим учасникам справи.
В підготовчому засіданні 18.03.2026 взяли участь прокурор Андрусяк Н.А., представник позивача адвокат Чекайло В.М. та представник відповідача адвокат Жиляк М.Д.
В даному підготовчому засіданні суд розглянув клопотання представника відповідача Жиляка М.Д. про зупинення провадження у справі (вх. № 3425/26 від 25.02.2026). Клопотання мотивоване тим, що директор ТОВ «Агентство правових технологій» Войтик Вадим Геннадійович перебуває на військовій службі у складі Національної Гвардії України, що підтверджено доданою до клопотання довідкою про прийняття на військову службу за призовом під час мобілізації. Правовою підставою клопотання зазначено п. 3 ч. 1 статті 227 ГПК України, за яким суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Заслухавши думку учасників справи суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання № 6095566 від 18.03.2026, відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача Жиляка М.Д. про зупинення провадження у справі (вх. № 3425/26 від 25.02.2026). Постановляючи ухвалу суд керувався тим, що учасниками справи у справах позовного провадження є сторони та треті особи (частина перша статті 41 ГПК України). Сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 ГПК України (частина перша статті 45 ГПК України). Згідно з частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У даному випадку, Войтик В.Г. є керівником ТОВ “Агентство правових технологій”, але не є стороною у справі, а стороною у справі є саме ТОВ “Агентство правових технологій”, яке є юридичною особою, тому, зважаючи на наведені норми права, вказане виключає застосування пункту 3 частини першої статті 227 ГПК України, яким чітко та безумовно визначено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2022 року по cправі № 926/1794/21.
Коім того, суд враховує, що відповідача у даній справі представляє адвокат Жиляк М.Д., а тому відповідач користується правничою допомогою і може реалізувати всі свої права при розгляді справи.
Оскільки відзив у справі надійшов до суду 18.03.2026 (сформовано в підсистемі “Електронний суд” 17.03.2026, тобто з урахуванням продовженого судом процесуального строку), і прокурор заявила про бажання скористатись правом подання відповіді на відзив, а також враховуючи, що до відзиву на позовну заяву додано запитання в порядку письмового опитування згідно зі ст. 90 ГПК України, що зумовлює виникнення у позивача процесуального обов`язку надати відповіді на поставлені запитання у формі заяви свідка (ч. 3 статті 90 ГПК України), суд відклав підготовче засідання у справі на 07.04.2026 на 14:10 год.
23.03.2026 перший заступник керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська Гаркот Л.Б. подала відповідь на відзив (вх. № 5266/26 від 23.03.2026).
27.03.2026 перший заступником керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська Гаркот Л.Б. подала письмові пояснення (вх. № 5736/26 від 27.03.2026).
30.03.2026 представник відповідача адвокат Жиляк М.Д. подав заперечення на відповідь на відзив (вх. № 5753/26 від 30.093.2026).
31.03.2026 до суду надійшла заява свідка (вх. № 5888/26 від 31.03.2026), підписана директором Департаменту правової політики — представником Івано-Франківської міської ради за довіреністю Надією Кедик.
07.04.2026 до суду від представника відповідача адвоката Жиляка М.Д. надійшли:
- клопотання (вх. № 6424/26 від 07.04.2026), у якому він просить зобов`язати Івано-Франківську міську раду надати вичерпні відповіді на питання № 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6, 1.7, 1.9, 1.10, які викладені у запитаннях про обставини, які мають значення для справи № 909/190/26 від 17.03.2026 разом з наданням доказів, що підтверджують відповідні обставини;
- клопотання (вх. № 6405/26 від 06.04.2026) про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з участю в іншому судовому засіданні.
Також від керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська Гураша В.М. 07.04.2026 надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (надійшла двічі аналогічного змісту, зареєстрована за вх. № 3216/26 від 07.04.2026 та № 6437/26 від 07.04.2026).
В підготовчому засіданні 07.04.2026 взяли участь прокурора відділу представництва інтересів держави в суді Івано-Франківської обласної прокуратури Андрусяк Н.А. та представник позивача, Івано-Франківської міської ради, - адвокат Чекайло В.М.
Суд 07.04.2026 прийняв до розгляду відповідь на відзив заступника керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська Гаркот Л.Б. (вх. № 5266/26 від 23.03.2026) та заперечення на відповідь на відзив, подані представником відповідача адвокатом Жиляком М.Д. (вх. № 5753/26 від 30.093.2026), оскільки такі подані у встановлені процесуальні строки та з дотриманням норм процесуального законодавства.
Також суд надав дозвіл першому заступнику керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська Гаркот Л.Б. на подання письмових пояснень (вх. № 5736/26 від 27.03.2026) та прийняв зазначені письмові пояснення. Суд виходив з того, що письмові пояснення подані лише через чотири дні після подання прокурором відповіді на відзив, суд раніше продовжував строк відповідачу на подання відзиву на позовну заяву, справа перебуває на стадії підготовчого провадження, а тому інші учасники справи мають можливість ознайомитись з письмовими поясненнями.
За наслідками вирішення клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальність “Агентство правових технологій” адвоката Жиляка М.Д. від 06.04.2026 (вх. № 6424/26 від 07.04.2026) про зобов`язання учасника справи надати відповідь на питання в порядку ст. 90 ГПК України та від 06.04.2026 (вх. № 6405/26 від 06.04.2026) про відкладення підготовчого засідання, суд в підготовчому засіданні 07.04.2026 постановив ухвалу, якою задовольнив зазначені клопотання та зобов`язав Івано-Франківську міську раду надати відповіді на запитання, поставлені позивачу у додатку до відзиву на позовну заяву від 17.03.2026 (вх. № 4935/26 від 18.03.2026) в порядку письмового опитування учасників справи як свідків. Цією ж ухвалою суд продовжив строк підготовчого провадження у справі № 909/190/26 на тридцять днів - до 20.05.2026; підготовче засідання відклав на 22.04.2026 об 11:00 год; вказав, що питання щодо прийняття заяви прокурора про збільшення розміру позовних вимог від 06.04.2026 (вх. № 6437/26 від 07.04.2026) буде вирішено у підготовчому засіданні 22.04.2026.
17.04.2026 до суду надійшла заява свідка від 15.04.2026 № 250/11.1-03/14в (вх. № 7129/26 від 17.04.2026), підписана директором Департаменту правової політики — представником Івано-Франківської міської ради за довіреністю Надією Кедик.
22.04.2026 до суду від представника відповідача — адвоката Жиляка М.Д. надійшли заперечення на заяву прокурора про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 7398/26 від 22.04.2026).
В підготовчому засіданні 22.04.2026 взяли участь прокурор Андрусяк Н.А., представник позивача — адвокат Чекайло В.М. та представник відповідача — адвокат Жиляк М.Д. 
Заслухавши пояснення учасників справи, суд прийняв до розгляду заяву керівника окружної прокуратури міста Івано-Франківська Гураша В.М. про збільшення розміру позовних вимог, про що постановив ухвалу, занесену до протоколу судового засідання № 6297445 від 22.04.2026. Постановляючи ухвалу суд керувався тим, що згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. 
Подана прокурором заява за суттю та правовим значенням є саме заявою про збільшення розміру позовних вимог, оскільки у ній прокурор збільшив суму своїх грошових вимог, які просить стягнути з відповідача.
Зміна способу та показників обрахунку розміру збережених коштів пайової участі не дає підстав кваліфікувати дану заяву як заяву про зміну підстав позову, оскільки не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Предмет позову також залишився незмінним, а саме стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту та нарахованих на цю суму інфляційних втрат та трьох процентів річних.
З тих підстав, що суд прийняв до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог, представник відповідача заявив клопотання про відкладення підготовчого засідання для підготовки та подання заперечень на заяву. Суд задовольнив таке усне клопотання, надав відповідачу дозвіл на подання додаткових пояснень на заяву до 30.04.2026, надав дозвіл позивачу та прокурору до 04.05.2026 для подання додаткових пояснень та відклав підготовче засідання на 05.05.2026.
30.04.2026 до суду від представника відповідача адвоката Жиляка М.Д. надійшли додаткові пояснення (вх. № 8042/26 від 30.04.2026), у яких викладено додаткові заперечення проти позову з урахуванням заяви прокурора про збільшення розміру позовних вимог.
04.05.2026 перший заступник керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська Гаркот Л.Б. подала заперечення на додаткові пояснення (вх. № 8343/26 від 04.05.2026), у яких викладено спростування доводів відповідача, викладених у додаткових поясненнях відповідача від 30.04.2026.
Також 04.05.2026 перший заступник керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська Гаркот Л.Б. подала заяву, у якій просить врахувати зміну найменування відповідача з Товариства з обмеженою відповідальністю “Агентство правових технологій” на Товариство з обмеженою відповідальністю “Мілдфорд” без здійснення заміни відповідача чи застосування процесуального правонаступництва. До заяви додані докази зміни найменування відповідача, а саме відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Зміна назви відповідача на Товариство з обмеежною відповідальністю “Мілдфорд” підтверджується також отриманою судом відповіддю з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 2731866 від 13.05.2026.
Відтак при ухваленні рішення суд враховує, що відповідач змінив найменування. 
При цьому зміна назви юридичної особи тягне тільки правовий наслідок проведення державної реєстрації змін, пов`язаних зі зміною назви до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Зміна назви юридичної особи не є реорганізацією юридичної особи в розумінні ст. 104-108 ЦК України, в тому числі не є перетворенням юридичної особи (організаційно-правова форма відповідача не змінилась), а отже не тягне за собою правонаступництва, у зв`язку з відсутністю нового учасника господарських відносин.
Ураховуючи викладене, суд вважає, що у разі зміни найменування юридичної особи не відбувається правонаступництва прав та обов`язків, а тому не виникають підстави, для заміни сторони у відповідності до статті 52 ГПК України.
В підготовчому засіданні 05.05.2026 взяли участь прокурор Андрусяк Н.А., представник позивача — адвокат Чекайло В.М. та представник відповідача — адвокат Жиляк М.Д. Суд прийняв до розгляду подані представником відповідача та прокурором додаткові пояснення. За клопотанням представника відповідача суд відклав підготовче засідання на 13.05.2026, оскільки представник відповідача зазначив, що йому не відомо про зміну найменування відповідача, зміну складу засновників та керівника відповідача, а тому йому необхідно узгодити наявність у нього повноважень продовжувати представництво інтересів відповідача.
В підготовчому засіданні 13.05.2026 взяли участь прокурор Андрусяк Н.А., представник позивача — адвокат Чекайло В.М. та представник відповідача — адвокат Жиляк М.Д. Вирішивши всі завдання підготовчого засідання та підготовчого провадження, суд ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання № 6424511 від 13.05.2026, постановив закрити підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 29.05.2026.
В судовому засіданні з розгляду справи по суті 29.05.2026 взяли участь прокурор Журавльова Н.Є., представник позивача — адвокат Чекайло В.М. та представник відповідача — адвокат Жиляк М.Д. Суд у відповідності до вимог глави 6 розділу ІІІ ГПК України розпочав розгляд справи, заслухав вступне слово прокурора, представника позивача та представника відповідача, їх відповіді на питання один одного та суду, та дослідив частину письмових доказів. Враховуючи час обідньої перерви та факт призначення судом на 14-10 год. 29.05.2026 судового засідання в іншій справі, суд оголосив перерву в розгляді справи до 05.06.2026.
В судовому засіданні 05.06.2026 взяли участь прокурор Журавльова Н.Є., представник позивача — адвокат Чекайло В.М. та представник відповідача — адвокат Жиляк М.Д. Суд у відповідності до вимог глави 6 розділу ІІІ ГПК України завершив розгляд справи, а саме дослідив решту письмових доказів, заслухав промови учасників справи в судових дебатах, після чого оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення. В судовому засіданні 05.06.2026 суд проголосив скорочене рішення.
Щодо наявності підстав для заявлення позову прокурором.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Основного Закону, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, визначено у Законі України "Про прокуратуру".
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про прокуратуру", на прокуратуру покладається, зокрема, така функція як представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, зокрема, визначених цим Законом.
Згідно з частиною першою ст. 24 Закону України "Про прокуратуру", право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини (абзаци перший та другий частини третьої ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").
У свою чергу, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього кодексу (ч. 4 ст. 53 ГПК України).
Звертаючись із позовною заявою, керівник Окружної прокуратури міста Івано-Франківська зазначив, що порушення містобудівного та бюджетного законодавства у вигляді несплати замовником будівництва до бюджету коштів пайової участі в розвитку інфраструктури населеного пункту зумовлюють ненадходження до місцевого бюджету таких коштів, що призводить до заподіяння матеріальної шкоди (збитків) бюджету міської ради та територіальній громаді в цілому. 
Бюджет є однією із головних ланок фінансування системи нашої країни, за рахунок якої забезпечується виконання покладених на неї функцій, що є вкрай важливим в умовах повномасштабної агресії рф. Ненадходження коштів пайової участі завдає шкоди бюджету і суспільству загалом, оскільки дані кошти не використовуються на розбудову інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури, яка зазнала руйнувань в умовах воєнного стану. 
Тому пред`явлення позову прокурором у такому випадку зумовлено очевидним порушенням інтересів держави в бюджетній сфері та спрямоване на забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджету та їх використання за цільовим призначенням для задоволення відповідних потреб територіальної громади та суспільства.
У спірних правовідносинах щодо стягнення із Відповідача безпідставно збережених коштів у вигляді пайової участі замовника будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, на думку прокурора, саме Івано-Франківська міська рада виступає як сторона позадоговірного зобов`язання та орган місцевого самоврядування, до бюджету якого перераховуються кошти пайової участі.
Прокурор вказує, що позивачем проігноровано вимоги Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» і до теперішнього часу не вжито заходів щодо стягнення, у тому числі у судовому порядку, коштів пайової участі з ТОВ «Агенство правових технологій».
Оцінивши викладені в позовній заяві доводи прокурора про наявність підстав для представництва інтересів держави суд зазначає, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що листом № 09.50-69-29ВИХ-26 від 16.01.2026 виконувач обов`язків керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська звернулася до Івано-Франківського міського голови, в якому виклала відомості про відповідача, як замовника будівництва; його обов`язок сплати пайової участі щодо об`єкта будівництва; відображення в інформації з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, що замовник звільнений від такої сплати, що на думку прокурора не відповідає законодавству. У листі запитувалась інформація, чи сплачено ТОВ “Агентство правових технологій” до бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об`єкта будівництва багатоквартирного житлового будинку з закладами громадського призначення на вул. Короля Данила, 48 в м. Івано-Франківську, та чи зверталось підприємство з метою проведення відповідного розрахунку. Прокурор також просила повідомити, чи вживались Івано-Франківською міською радою заходи щодо усунення вищевказаних порушень, зокрема з метою стягнення з ТОВ “Агентство правових технологій” коштів пайової участі за будівництво вищевказаного об`єкту. Також просила направити до окружної прокуратури копії вказаних в листі документів та надати розрахунок розміру пайової участі за вказаним об`єктом з урахуванням індексу інфляції за час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Про викладене прокурор інформувала в порядку ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” з метою вирішення питання щодо представництва органами прокуратури інтересів держави в суді у разі відсутності належного реагування на виявлені порушення закону з боку уповноваженого суб`єкта.
Листом від 21.01.2026 № 09/01-20/347 перший заступник Івано-Франківського міського голови відповіла, що відповідач, як замовник будівництва об`єкта “Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з закладами громадського призначення на вул. Короля Данила, 48 у м. Івано-Франківську” під час дії ст. 40 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” не зверталось з заявою про укладення Договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, а також із заявою про визначення розміру пайової участі щодо вказаного об`єкту будівництва протягом 10 робочих днів після 01.01.2020 відповідно до п. 2 Розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні”. Пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, товариством по вищезазначеному об`єкту будівництва не сплачувався, позовна заява щодо стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі до суду не подавалась. Додатками до листа надано копії дозвільних документів на 19 арк.
У повідомленнях про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді від 02.02.2026 № 09.50-69-612ВИХ-26 та від 06.02.2026 № 09.50-69-758ВИХ-26 керівник та заступник керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська проінформували Івано-Франківську міську раду про встановлення підстав та вжиття заходів представницького характеру в інтересах держави в особі Івано-Франківської міської ради шляхом подання позовної заяви до Господарського суду Івано-Франківської області до ТОВ “Агентство правових технологій” про стягнення на користь Івано-Франківської міської ради безпідставно збережених коштів пайової участі по об`єкту “Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з закладами громадського призначення на вул. Короля Данила, 48 у м. Івано-Франківську” на суму 2 290 417,66 грн, у тому числі: зобов`язання по сплаті пайової участі 1 562 146,04 грн, інфляційні нарахування — 562 898,13 грн, 3% річних — 165 373,49 грн.
З наведених документів слідує, що виконувач обов`язків керівника Окружної прокуратури м. Івано-Франківська звертала увагу Івано-Франківського міського голови на виявлені прокурором порушення законодавства щодо несплати відповідачем пайової участі для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту по зазначеному об`єкту будівництва.
У відповідь, позивач обмежився лише повідомленням, яке підтверджувало ті порушення, на яких наполягав прокурор, повідомляв про неподання ним позову про стягнення безпідставно збережених та надав прокурору запитувані документи.
Згідно з викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 правової позиції прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
В свою чергу невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Отже, суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. За висновками Великої Палати Верховного Суду прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
Окрім цього Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 року у справі № 903/19/18 надавши оцінку доводам щодо відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави, а також недостатньої їх обґрунтованості, дійшла висновку, що незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду вже сам факт не звернення уповноваженого органу здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах з позовом свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження.
Враховуючи наведені положення законодавства та висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, оцінивши долучені до позовної заяви докази, суд визнає доведеним, що позивачем не було вжито належних та ефективних правових заходів щодо захисту інтересів держави, при наявності повідомлених прокурором даних, що свідчать про порушення, на думку прокурора, які полягають у ненадходженні до місцевого бюджету пайового внеску засновника будівництва у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста. При цьому, з досліджених доказів слідує, що позивачу було достеменно відомо про такі стверджувані прокурором порушення, зокрема з листування з Окружною прокуратурою міста Івано-Франківська.
Надання позивачем лише відповідей прокуратурі на листи без вчинення будь-яких активних дій щодо захисту інтересів держави в особі Івано-Франківської міської ради, на порушення яких вказував прокурор, не спростовують виникнення у прокурора підстав для звернення до суду із позовом, оскільки бездіяльність уповноваженого на захист інтересів держави органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. 
Отже, позивач неналежно здійснював захист інтересів держави у спірних правовідносинах, що у відповідності до ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” надає право прокурору здійснювати представництво у суді. Доказів протилежного суду надано не було.
Прокурор, у свою чергу, звертаючись до суду із позовом у даній справі, відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в суді, визначив, у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, з урахуванням того, що складовою частиною доходів бюджету розвитку місцевих бюджетів є кошти, отримані як пайова участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (п. 4-1 ч. 1 ст. 71 Бюджетного кодексу України). 
Доводи відповідача щодо відсутності у прокурора підстав для звернення з позовом до суду є необґрунтованими виходячи з наступного.
Як встановив суд, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради листом № 09/01-20/347 від 21.01.2026 надав прокурору запитувані документи та проінформував про несплату пайового внеску відповідачем, і що позовна заява щодо стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі до суду не подавалась. З наведеного слідує що у позивача були в наявності всі документи та відомості про порушення інтересів держави, які стали підставою для звернення прокурора до суду. При цьому обов`язок зі сплати пайового внеску не виконувався протягом значного часу, виконавчий комітет позивача у зазначеному листі не повідомляв прокурора про наміри самостійно захищати свої права. Тому прокурор зробив обґрунтований висновок про неналежний захист позивачем, як уповноваженим органом, інтересів держави у спірних правовідносинах.
Покликання відповідача на постанову Верховного Суду від 17 серпня 2020 року у справі № 913/73/19 є нерелевантним, оскільки у зазначеній справі прокурор не отримавши відповіді Північно-східного офісу Держаудитслужби, подав позовну заяву, датовану 25.01.2019, через 7 днів після відправлення повідомлення органу, уповноваженому державою здійснювати функції у спірних відносинах, у день отримання останнім повідомлення від 21.01.2019. Натомість у справі, що розглядається судом, прокурор отримав 21.01.2026 відповідь на свій запит від 16.01.2026 № 09.50-69-290ВИХ-26, якою підтверджувалось неналежне виконання позивачем своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави, і лише після цього, 13.02.2026 звернувся до суду.
Покликання відповідача на постанову Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 914/1577/19 також безпідставне, оскільки у цій справі суд задовольнив касаційну скаргу прокурора на постанову суду апеляційної інстанції про залишення позову прокурора без розгляду та зазначив, що дійшовши висновку про недотримання Прокурором розумних строків, які надають можливості відповідним органам відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, поза увагою апеляційного господарського суду залишились обставини того, що Рада була обізнана про таке порушення інтересів, яке відбулось значно раніше звернення Прокурора до Позивача з повідомленням про намір подати до суду позов, та протягом тривалого періоду (більше півтора року). Відтак висновки Верховного Суду у цій постанові навпаки підтверджують виникнення у прокурора підстав для звернення до суду в разі, якщо уповноваженому органу тривалий час відомо про порушення інтересів держави.
Наявність в структурі виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Департаменту правової політики Івано-Франківської міської ради не виключає можливість пред`явлення позову прокурором в інтересах Івано-Франківської міської ради, врахувавши що місцева рада, як орган, уповноважений захищати інтереси держави у спірних правовідносинах, будучи обізнаною про порушення інтересів держави, тривалий час не вчиняє жодних дій, спрямованих на захист таких інтересів.
Відсутність в матеріалах справи службового посвідчення прокурора, який звернувся до суду з позовом не може свідчити про неналежне підтвердження його повноважень. 
Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2025 року по cправі № 906/891/25, у якій зазначив, що вважає помилковими посилання суду апеляційної інстанції на відсутність в матеріалах апеляційної скарги копії службового посвідчення прокурора, оскільки вимогами ГПК України не передбачено додавання копії відповідного посвідчення прокурора до матеріалів апеляційної скарги.
Покликання відповідача на позицію Верховного Суду у справі № 380/853/24 є нерелевантним, оскільки справа № 380/853/24 є адміністративною і розглядалась за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. В той же час, питання щодо повноважень прокурора на підписання позовної заяви є процесуальним, регулюється нормами процесуального законодавства, за правилами якого розглядається справа. Тому у даній справі пріоритетною для суду є позиція Верховного Суду з процесуальних питань у справах, розглянутих за правилами господарського судочинства відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.
Фактичні обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів. Норми права, які застосував суд, та інші мотиви ухваленого рішення.
Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин виконання відповідачем функцій замовника будівництва, виникнення у нього обов`язку сплати пайового внеску на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту та виконання такого обов`язку, правильність розрахунків пайового внеску, інфляційних втрат та 3% річних.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Згідно з дозволом на виконання будівельних робіт № ІФ112192470731 від 04.09.2019, виданим Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, замовнику — Товариству з обмеженою відповідальністю «Агентство правових технологій», код ЄДРПОУ 39135231, та генеральному підряднику — Товариству з обмеженою відповідальністю “О.І.Груп”, код ЄДРПОУ 37793947, дозволено будівництво багатоквартирного житлового будинку з закладами громадського призначення на вул. Короля Данила, 48 у м. Івано Франківську. Вид будівництва: нове будівництво.
Згідно з інформацією з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (ЄДЕССБ), 22.07.2020 до даних у дозволі на виконання будівельних робіт № ІФ082200721335 внесено зміни (посилання в ЄДЕССБ в Інтернеті: https://e-construction.gov.ua/document_detail/doc_id=2358042200782145343/optype=100.
На зазначено будівництво видано містобудівні умови та обмеження (Реєстраційний номер в ЄДЕССБ MU01:7118-9860-3277-7199), до яких внесено зміни від 19.03.2020 (посилання в ЄДЕССБ в Інтернеті: https://e-construction.gov.ua/document_detail/doc_id=2837112434613815284/optype=2.
Будівництво проводилось на земельній ділянці з кадастровим номером 2610100000:04:002:0331, площею: 0,1184 га, цільове призначення: 02.10 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури. 
За даними ЄДЕССБ (https://e-construction.gov.ua/document_detail/doc_id=2844638873101796869/optype=5) щодо багатоквартирного житлового будинку з закладами громадського призначення на вул. Короля Данила, 48 в м. Івано-Франківськ проведено первинну технічну інвентаризацію; вид технічної інвентаризації: перед прийняттям в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (у тому числі після проведення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єкта будівництва, щодо якого набуто право на виконання будівельних робіт); Документ №б/н від 03.02.2022.
18.07.2022 року в Єдиній державній системі у сфері будівництва зареєстровано акт готовності об`єкта до експлуатації AC01:6594-9766-2257-7166, за яким вважається закінченим будівництвом та готовим до експлуатації об`єкт: багатоквартирний житловий будинок з закладами громадського призначення; Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Короля Данила, 48. Замовником будівництва зазначено відповідача, будівельні роботи виконано у строк: вересень 2019 — лютий 2022.
Згідно з цим актом готовності об`єкта до експлуатації житловий будинок має, зокрема, такі показники: загальна площа квартир: 4497,1 кв.м.; площа вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень: 1081,5 кв.м., в т.ч. площа паркінгу 478,4 кв.м.
Згідно з сертифікатом № ІФ122220719770 (міститься за посиланням в ЄДЕССБ: https://e-construction.gov.ua/document_detail/doc_id=2885668764534178963/optype=100), виданим Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано Франківської міської ради, засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта (багатоквартирний житловий будинок з закладами громадського призначення; Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Короля Данила, 48) проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації. Серед основних показників об`єкта зазначено: площа житлового будинку — 7088,8 кв.м.; загальна площа квартир: 4497,1 кв.м.; площа вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень (в т.ч. площа паркінгу 478,4 кв.м.) - 1081,5 кв.м. Замовником об`єкта є відповідач. Дата створення сертифіката — 27.07.2022.
Коштів на пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідач, як замовник зазначеного будівництва, не сплачував, а так само не укладав з Івано-Франківською міською радою договору на пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.
У п. 12 акта готовності об`єкта до експлуатації зазначено, як підставу для звільнення від пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, що за пунктом 13 розділу І Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні” № 132-ІХ від 20.09.2019 не сплачуються.
Виходячи з встановлених обставин, суд при вирішенні спору застосовує норми права, які регулюють спірні правовідносини.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Згідно зі статтею 1 зазначеного Закону (в редакції, що діяла на 01.01.2020) замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.
Відповідно до частини другої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, яка діяла до 01.01.2020) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до частини третьої статті 40 цього ж Закону полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.
Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами (частина п`ята статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").
20.09.2019 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (далі - Закон № 132-ІХ), яким, зокрема виключено статтю 40 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” (підпункт 3 пункту 13 розділу І Закону № 132-ІХ). У цій частині Закон № 132-ІХ набрав чинності з 01.01.2020.
Отже, з 01.01.2020 набула чинності норма п. 13 розділу І Закону № 132-ІХ, якою скасовано обов`язок забудовників укладати договори пайової участі з органами місцевого самоврядування, раніше закріплений у ст. 40 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Отже, починаючи з 01.01.2020 відсутній передбачений до цього статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" обов`язок замовників будівництва у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23.09.2025 у справі № 910/9916/24, від 17.12.2024 у справі № 903/283/24, від 20.08.2024 у справі № 910/7707/19.
Водночас законодавець при внесенні змін до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (шляхом виключення статті 40 цього Закону) у підпунктах 1, 3-6 абзацу другого пункту 2 розділу ІІ Закону № 132-ІХ встановив, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці в населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту в такому розмірі та порядку:
1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):
- для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;
- для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;
3) замовник будівництва зобов`язаний протягом десяти робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;
4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;
5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;
6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.
У постановах Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі №910/9548/21, від 13 грудня 2022 року у справі №910/21307/21, від 20 лютого 2024 року у справі №910/20216/21 та інших зазначено, що передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-ІХ порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для:
- об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01 січня 2020 року не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01 січня 2020 року не були укладені;
- об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
Тож у вказаних двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.
Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:
- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01 січня 2020 року вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, протягом 10 робочих днів після 01 січня 2020 року;
- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.
Також у постанові від 20 липня 2022 року у справі №910/9548/21 Верховний Суд зауважив, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01 січня 2020 року не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01 січня 2020 року не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом другим пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Такі висновки Верховного Суду відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01 січня 2020 року та добросовісно виконав встановлений законом (статтею 40 Закону № 3038-VI) обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01 січня 2020 року, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01 січня 2020 року з метою уникнення сплати пайової участі.
У постанові від 20 березня 2025 року у справі № 903/601/24 Верховний Суд вказав: "Апеляційний суд зробив правильний висновок, що згідно з дозволом на виконання будівельних робіт будівництво об`єкта розпочалося в липні 2019 року, тобто до набрання чинності Закону № 132-ІХ, відповідач зобов`язаний був у період з початку будівельних робіт забудови і до 01 січня 2020 року звернутися до позивача із заявою про укладення договору про пайову участь, до якої додати документи, що підтверджують кошторисну вартість будівництва об`єкта. Однак, відповідач, як замовник будівництва, до Луцької міської ради із заявою про укладення договору про пайову участь не звертався, відповідно такий договір між сторонами не укладався, та як наслідок грошові кошти до місцевого бюджету відповідачем не сплачувались, що свідчить про порушення останнім норми статті 40 Закону № 3038-VI щодо обов`язкової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту, яка на момент початку побудови об`єкта і до 01 січня 2020 року була чинною. При цьому, враховуючи, що у цій справі будівництво об`єкта розпочате у липні 2019 році, абзацом 2 пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX визначено обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію. У постановах від 07 вересня 2023 року у справі №916/2709/22 та від 15 серпня 2024 року у справі №914/2145/23 Верховний Суд зазначив, що відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог підпункту 3 абзацу 2 пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості. Разом з тим, у випадку, якщо замовниками зазначених об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14 грудня 2021 року зі справи № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування (в інтересах якого у цій справі діє прокурор) з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України...
Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною другою статті 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються. Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, замовник будівництва, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. З урахуванням вищезазначеного суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно з даними акта готовності об`єкта до експлуатації від 20 грудня 2022 року та сертифіката від 29 грудня 2022 року №ІУ123221221724, загальна площа квартир об`єкта будівництва становить 4597,1 кв.м. Відповідно до затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 17 листопада 2022 року № 214 показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, які діяли станом на дату прийняття об`єкта в експлуатацію, вартість 1 кв.м. загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ) на території Волинської області становить 18737,00 грн. Отже, суд апеляційної інстанції вказав, що пайова участь при зведенні об`єкта будівництва: "Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку (позиція № 7 по детальному плану) на вул. Цегельній, 28 у м. Луцьку (І черга)" розраховується за наступною формулою: (Ов ? м2) ? 2%, де Ов - показник опосередкованої вартості спорудження житла у Волинській області, грн. за 1 кв. м. (відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 17 листопада 2022 року №214); м2 - загальна площа квартир (відповідно до даних сертифікату від 29 грудня 2022 року №ІУ123221221724); 2 % - розмір пайової участі для житлових будинків (підпункт 2 пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX)."
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 зазначила, що суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
З наведених норм права та висновків Верховного Суду вбачається, що відповідач протягом 10 робочих днів після 01 січня 2020 року мав звернутись до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва. Отримавши таку заяву позивач протягом 15 робочих днів повинен був надати відповідачу розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва, складений відповідно до вартості будівництва об`єкта, розрахованої виходячи з основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади на час здійснення такого розрахунку. 
Оскільки відповідач, в порушення норм пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX, не звернувся до позивача з відповідною заявою, останній (або прокурор, діючи в інтересах держави в особі позивача) мав право самостійно визначити розмір пайової участі відповідно до вартості будівництва об`єкта, розрахованої виходячи з основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, які діяли на час самостійного проведення такого розрахунку, але не пізніше введення об`єкту будівництва в експлуатацію.
Суд враховує останню актуальну практику у подібних правовідносинах, зокрема висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 07.05.2026 у справі № 916/1281/25, за яким відповідач протягом 10 робочих днів після 01 січня 2020 року мав звернутись до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва. Отримавши таку заяву позивач протягом 15 робочих днів повинен був надати відповідачу розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва, складений відповідно до вартості будівництва об`єкта, розрахованої виходячи з основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади на час здійснення такого розрахунку. Оскільки відповідач, у порушення норм пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX, не звернувся до позивача з відповідною заявою, останній (або прокурор, діючи в інтересах держави в особі позивача) мав право самостійно визначити розмір пайової участі відповідно до вартості будівництва об`єкта, розрахованої виходячи з основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, які діяли на час самостійного проведення такого розрахунку, але не пізніше введення об`єкта будівництва в експлуатацію.
У постанові від 21.05.2026 у справі № 916/67/25 Верховний Суд погодився з позицією місцевого господарського суду щодо здійснення розрахунку пайової участі з урахуванням показників опосередкованої вартості спорудження житла, на підставі нормативно-правових актів, чинних на час введення об`єкта будівництва в експлуатацію.
Датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката (п. 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. № 750).
Датою видачі Сертифіката ІФ122220719770, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта – багатоквартирного житлового будинку з закладами громадського призначення в м. Івано-Франківську по вул. Короля Данила, 48, є 27.07.2022.
Станом на 27.07.2022 діяв показник опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розрахований станом на 01 січня 2022 року), затверджений Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 17 лютого 2022 р. N 53, який становив по Івано-Франківській області 14 390 грн (вартість 1 кв. м загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ), грн. 
З урахуванням наведеного, зазначений показник підлягає застосуванню при розмірі безпідставно збережених відповідачем коштів пайової участі.
Протилежні доводи відповідача щодо необхідності врахування показника опосередкованої вартості будівництва житла на час початку будівництва суд відхиляє з наведених вище підстав.
Разом з тим, прокурор здійснив розрахунок пайової участі виходячи із загальної площі житлового будинку а не загальної площі квартир у ньому.
Суд не може погодитись з таким розрахунком прокурора, оскільки норма абзацу третього підпункту 1 пункту 2 розділу ІІ Закону № 132-IX щодо використання при визначенні розміру пайової участі основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудуванням має характер відсилочної, так як правила визначення та застосування показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України установлює Порядок визначення та застосування показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджений Наказам Державного комутету України з будівництва та архітектури (далі - Порядок № 174).
Як визначено в абзаці четвертому п. 1.2 Порядку № 174, показник опосередкованої вартості спорудження житла - вартість будівництва в розрахунку на один квадратний метр загальної площі квартир будинку, визначений на підставі вартості будівництва об`єкта-представника. 
У пункті 2.1 Порядку № 174 передбачено, що показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (далі - показники) щоквартально розраховуються спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування та архітектури (далі - уповноважений орган) у першому місяці кварталу, виходячи зі структури безпосередніх витрат з будівництва об`єкта-представника, скоригованої відповідно до змін рівня цін на трудові та матеріально-технічні ресурси. 
У абзаці другому п. 1.2 Порядку № 174 також визначено, що безпосередні витрати з будівництва - витрати, пов`язані з проектуванням та затвердженням проекту будівництва житлового будинку, організацією процесу будівництва, виконанням загальнобудівельних робіт, улаштуванням внутрішньобудинкових інженерних систем, монтажем та придбанням інженерного обладнання, електромеханічного та іншого устатковання, благоустроєм та спорудженням внутрішньомайданчикових інженерних мереж, уключаючи адміністративні витрати та прибуток підрядних організацій, що компенсуються замовником, податки, збори та інші обов`язкові платежі, встановлені законодавством.
Таким чином, за змістом Порядку № 174, показник опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України враховує вартість безпосередніх витрат з будівництва усього об`єкта (житлового будинку) в розрахунку на один квадратний метр загальної площі квартир будинку.
Як підтверджується актом готовності об`єкта до експлуатації від 18.07.2022 та Сертифікатом № ІФ122220719770 про відповідність закінченого будівництвом об`єкта, загальна площа будівлі становить 7088,8 кв.м., а загальна площа квартир — 4497,1 кв.м. 
Крім загальної площі квартир, в загальну площу будинку включено також 1081,5 кв.м. вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень (в тому числі площа паркінгу — 478,4 кв.м.). 
У випадку обрахунку розміру пайової участі виходячи з загальної площі житлового будинку, як розраховано прокурором у заяві про збільшення позовних вимог, а не із загальної площі квартир у ньому, пайова участь буде нарахована також і на площу допоміжних приміщень, сходових кліток багатоквартирного будинку тощо. Однак за змістом Порядку № 174, при визначенні опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, вартість будівництва таких приміщень уже включена в безпосередні витрати з будівництва житлового будинку, а отже врахована в показнику при розрахунку вартості будівництва на 1 кв.м. загальної площі квартир будинку. Тому визначення розміру пайової участі виходячи з загальної площі будинку призводить до подвійного включення у вартість будівництва об`єкта одних і тих самих витрат. 
Та обставина, що житловий будинок включає також і заклади громадського призначення не є передбаченою законом підставою для того, щоб поширювати показник опосередкованої вартості спорудження житла, який визначений, як вартість будівництва в розрахунку на один квадратний метр загальної площі квартир будинку, на частину площі будинку, що не зайнята квартирами. 
Саме законодавець мав врегулювати спосіб визначення вартості будівництва житлового будинку для потреб визначення розміру пайової участі у випадку будівництва в житловому будинку також і закладів громадського призначення, враховуючи що таке будівництво не є одиничним випадком.
В абзаці другому пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX законодавець диференціює різні методи розрахунку визначення величини пайової участі у розвитку інфраструктури. Одним з критеріїв диференціації є критерій розмежування нежитлових споруд та житлових будинків. 
Отже, для законодавця саме фактор будівництва будинку з метою створення житла є визначальною кваліфікуючою ознакою при визначенні порядку розрахунку величини пайової участі, а відтак зазначений критерій підлягає застосуванню і при визначенні вартості спорудження житла. При цьому визначення такої вартості відбувається за допомогою застосування опосередкованого методу, тобто з урахуванням спорудження саме житлової площі. 
У даній справі об`єкт будівництва є житловим будинком з закладами громадського призначення, а тому вартість будівництва такого об`єкта для розрахунку розміру пайової участі визначається за правилами, встановленими для житлових будинків. 
Оскільки показник опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України враховує вартість безпосередніх витрат з будівництва усього житлового будинку в розрахунку на один квадратний метр загальної площі квартир будинку, то розмір пайової участі при зведенні об`єкта будівництва має розраховуватись за формулою: (Ов ? м2) ? 2%, де Ов - показник опосередкованої вартості спорудження житла в Івано-Франківській області області, грн за 1 кв. м. (відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України 17 лютого 2022 р. N 53); м2 - загальна площа квартир (відповідно до даних сертифікату від 27 липня 2022 року № ІФ122220719770; 2 % - розмір пайової участі для житлових будинків (підпункт 2 пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX), та становить у даному випадку: (14 390,00 грн ? 4497,1 м2)? 2% = 1 294 265,38 грн. 
Правильність використання саме такої формули підтвердив Верховний Суд у постанові від 07 травня 2026 по справі № 916/1281/25, котра є календарно останньою, у подібних правовідносинах, на день ухвалення рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зазначені кошти пайової участі відповідач зберіг у себе за рахунок позивача без достатньої правової підстави, а тому позовні вимоги у частині стягнення 1 294 265,38 грн підлягають до задоволення.
Крім цього, прокурор у цій справі просить стягнути з відповідача 782 517,12 грн інфляційних втрат та 225 535,12 грн трьох процентів річних за період з 28.07.2022 по 03.04.2026.
За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.05.2022 у справі № 925/683/21 у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, на сплату безпідставно одержаних чи збережених грошей нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач як замовник будівельних робіт на об`єкті будівництва без достатньої правової підстави за рахунок позивача зберіг у себе кошти, тобто відповідачем порушено позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
З огляду на те, що суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно збережено 1 294 265,38 грн пайової участі, то відповідно суд здійснив перерахунок інфляційних втрат та 3% річних на зазначену суму боргу, в межах визначеного позивачем періоду: з 28.07.2022 (наступний день після введення об`єкта в експлуатацію) по 03.04.2026 (для розрахунку 3% річних) і по лютий 2026 року, як останній місяць нарахування інфляційних втрат.
Як правильно розраховано у заяві про збільшення розміру позовних вимог, сукупний індекс інфляції за період з 28.07.2022 по 03.04.2026 (останнім місяцем нарахування інфляційних втрат є лютий 2026 року), становить 1,38355737. Таким чином інфляційні втрати становлять 496 425,03 грн (1 294 265,38 ? 1,38355737 - 1 294 265,38).
Щодо перерахунку 3% річних, то: 
- за період з 28.07.2022 по 31.12.2022 (157 днів): 1 294 265,38 ? 3% ? 157/365 = 16 701,34 грн;
- за період з 01.01.2023 по 31.12.2023: 1 294 265,38 ? 3% = 38 827,96 грн;
- за період з 01.01.2024 по 31.12.2024: 1 294 265,38 ? 3% = 38 827,96 грн;
- за період з 01.01.2025 по 31.12.2025: 1 294 265,38 ? 3% = 38 827,96 грн;
- за період з 01.01.2026 по 03.04.2026 (93 дні): 1 294 265,38 ? 3% ? 93/365 = 9 893,15 грн.
Разом сума 3% річних становить 143 078,37 грн.
Інші заперечення відповідача проти позову суд відхиляє з наступних підстав.
Твердження про добросовісне виконання всіх дій відповідачем спростоване встановленими судом обставинами, а саме що відповідач в порушення норм Закону № 132-ІХ не виконав свого обов`язку зі сплати пайової участі, не звертався до Івано-Франківської міської ради з 01.01.2020 і по дату ухвалення рішення з заявою про визначення розміру пайової участі.
Обставини, що позивач не обліковує у себе заборгованість відповідача не є встановленою законом підставою для припинення відповідного зобов`язання. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи (стаття 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”). 
Натомість підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені у статті 11 ЦК України, і однією з таких підстав є юридичний факт збереження чужого майна без достатньої правової підстави. Відсутність записів бухгалтерського обліку у даному випадку не спростовує позовних вимог. З цих же мотивів відсутні також і підстави для закриття провадження у справі.
Враховуючи недобросовісну поведінку відповідача, необґрунтованими є його доводи що задоволення позову буде непропорційним втручанням у його право на мирне володіння майном. Суд також зазначає, що відповідний обов`язок сплати пайової участі був визначений положеннями ст. 40 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, чинного на час початку будівництва, а отже відповідач до початку будівництва житлового будинку міг і мав врахувати у собівартості будівництва виконання свого обов`язку щодо сплати пайової участі. 
Щодо недоведення відсутності рішення органу місцевого самоврядування, який би встановлював вищий розмір пайової участі, ніж встановлений законом, то суд вважає, що з урахуванням принципу змагальності відповідач не був позбавлений можливості надати суду копію відповідного рішення органу місцевого самоврядування щодо встановлення меншого розміру пайової участі, ніж визначено Законом № 132-ІХ, якщо таке рішення приймалось. Рішення Івано-Франківської міської ради публікуються на офіційному вебсайті зазначеного органу, а також відповідач міг з`ясувати питання наявності такого рішення, отримати його копію у відповідності до Закону України “Про доступ до публічної інформації”.
Щодо тверджень відповідача про нечіткість та незрозумілість положень Закону України № 132-IX від 20.09.2019 року, то такі є суб`єктивною оцінкою відповідачем зазначених правових норм. З урахуванням часу набрання чинності законом, практики його застосування, можливості ознайомлення з релевантними висновками Верховного Суду, відповідач міг з`ясувати та виконати свій обов`язок щодо сплати пайової участі. Вище суд зазначив рішення Верховного Суду, ухвалені як до так і після 27.07.2022, в яких Верховний Суд послідовно підтверджував наявність у забудовників, що розпочали будівництво об`єкта до 01.01.2020, і не уклали відповідного договору про сплату пайової участі з органом місцевого самоврядування, обов`язку зі сплати пайової участі у відповідності до пункту 2 розділу ІІ Закону № 132-ІХ.
Не зважаючи на те, що відповідна практика Верховного Суду є сталою уже декілька років, відповідач все одно не звернувся до Івано-Франківської міської ради щодо визначення розміру пайової участі та її сплати. Відтак, невиконання відповідачем зазначеного обов`язку є наслідком небажання його виконувати, а не наслідком неясності чи незрозумілості закону.
Лист Міністерства розвитку громад та територій №1/15.2/515-21 від 12.02.2021 не має обов`язкового значення, на відміну від висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, які є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ч. 5 статті 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”). Крім того, строк для виконання відповідачем обов`язку зі сплати пайової участі завершився 27.07.2022, тобто через тривалий час після публікації зазначеного листа.
Доводи, що відповідач не може нести негативні наслідки за зволікання Івано-Франківської міською радою щодо подання позову через сплату інфляційних втрат та трьох відсотків річних не можуть бути взяті до уваги, оскільки застосування положень статті 625 є визначеним законом наслідком порушення грошового зобов`язання. Згідно з положеннями п. 2 розділу ІІ Закону № 132-ІХ саме відповідач мав обов`язок звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва. Не подання позивачем позову протягом тривалого часу не є обставиною, яка звільняє від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.
Судові витрати.
Згідно з приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 розділу I ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України передбачено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання до суду прокурором позовної заяви Івано-Франківська обласна прокуратура, яка зареєстрована як юридична особа і є розпорядником бюджетних коштів, сплатила судовий збір в сумі 36 578,51 грн (платіжні інструкції № 164 від 09.02.2026 на суму 27485,01 грн, № 186 від 13.02.2026 на суму 187,74 грн, № 553 від 06.04.2026 на суму 8905,76 грн).
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог суд стягує з відповідача в користь Івано-Франківської обласної прокуратури 23 205,23 грн витрат зі сплати судового збору, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Решту витрат зі сплати судового збору в сумі 13 373,28 грн суд залишає за Івано-Франківською обласною прокуратурою.
Дата складення повного судового рішення: 15.06.2026.
Керуючись ст. 13, 73, 74, 86, 129, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська в інтересах держави в особі Івано-Франківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілдфорд" про стягнення 3 048 208,88 грн задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілдфорд" (08292, Київська обл., Бучанський р-н, місто Буча, бульвар Бірюкова Леоніда, будинок 2; ідентифікаційний код юридичної особи: 39135231) на користь Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області (76608, Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського, будинок 21; ідентифікаційний код юридичної особи: 33644700) 1 294 265 (один мільйон двісті дев`яносто чотири тисячі двісті шістдесят п`ять) грн 38 коп. безпідставно збережених коштів пайової участі у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту, 496 425 (чотириста дев`яносто шість тисяч чотириста двадцять п`ять) грн 03 коп. інфляційних втрат та 143 078 (сто сорок три тисячі сімдесят вісім) грн 37 коп. трьох процентів річних.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілдфорд" (08292, Київська обл., Бучанський р-н, місто Буча, бульвар Бірюкова Леоніда, будинок 2; ідентифікаційний код юридичної особи: 39135231) на користь Івано-Франківської обласної прокуратури (вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76018, ідентифікаційний код юридичної особи: 03530483) 23 205 (двадцять три тисячі двісті п`ять) грн 23 коп. витрат зі сплати судового збору.
Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 745 891,26 грн безпідставно збережених коштів пайової участі у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту, 286 092,09 грн інфляційних втрат та 82 456,75 грн трьох процентів річних.
Витрати зі сплати судового збору в частині 13 373,28 грн залишити за Івано-Франківською обласною прокуратурою.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Вебадреса, за якою можна знайти текст судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua. 

Суддя І.Є. Горпинюк