ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/6175/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у справі №280/6175/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 17 липня 2025 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 11.06.2025 № 262440029287 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 03.06.2025;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 11.04.1991 по 29.05.1992, з 16.08.1993 по 09.11.1993, з 11.08.1997 по 18.12.2002 та здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 03.06.2025. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 11.06.2025 № 262440029287 про відмову у призначенні пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 11.04.1991 по 29.05.1992, з 16.08.1993 по 09.11.1993, з 06.03.2000 по 18.12.2002 та повторно розглянути заяву від 03.06.2025 про призначення пенсії за віком.
У задоволенні іншої частини позову – відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 11.04.1991 по 29.05.1992, з 16.08.1993 по 09.11.1993, з 06.03.2000 по 18.12.2002 пенсійний орган діяв протиправно, а тому рішення № 262440029287 підлягає скасуванню. При цьому, суд першої інстанції зробив висновок про відсутність підстав для задоволення позову в частині зарахування до страхового стажу позивача періоду з 11.08.1997 по 05.03.2000 включно, адже згідно записів трудової книжки позивача запис № 23 (про прийняття 11.08.1997 на роботу) зазначено вважати недійсним. Наступний запис № 24 стосується прийняття на роботу з 06.03.2000. Також, суд зауважив на тому, що позовна вимоги щодо призначення та виплати ОСОБА_1 пенсії за віком не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 10.03.1983 не зараховано період роботи з 11.08.1997 по 18.12.2002. З урахуванням періодів з 11.04.1991 по 29.05.1992, з 16.08.1993 по 09.11.1993, з 11.08.1997 по 18.12.2002 та страхового стажу 19 років 01 місяць 25 днів – загальний страховий стаж Позивача становить 25 років 10 місяців 17 днів, що відвідає вимогам Закону № 1058-ІV та дає право на призначення пенсії за віком. Зазначає про те, що є всі підстави для зарахування позивачу до страхового стажу періодів роботи з 11.04.1991 по 29.05.1992, з 16.08.1993 по 09.11.1993, з 11.08.1997 по 18.12.2002.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржило його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не має необхідного страхового стажу для призначення пенсії, адже до страхового стажу не зараховано період роботи: з 11.04.1991-29.05.1992, оскільки відсутній наказ та дата при звільнені; з 16.08.1993-09.11.1993, оскільки печатка при звільнені не читабельна, що є порушенням Інструкції. З огляду на те, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Довідка ОК-5) відсутня інформація про нарахований дохід та сплачені внески з 06.03.2000-18.12.2002, відсутні підстави для зарахування вказаного періоду до страхового стажу.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 , звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою від 03.06.2025 про призначення/перерахунок пенсії за віком.
Заяву, за принципом екстериторіальності, розподілено для розгляду Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 11.06.2025 № 262440029287 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. В обґрунтування рішення зазначено про те, що страховий стаж позивача становить 19 р. 1 міс. 25 дн. при необхідному стажі від 22 до 32 років. 
При цьому, до страхового стажу не зараховано періоди роботи: 
з 11.04.1991 по 29.05.1992, оскільки відсутній наказ та дата при звільненні; 
з 16.08.1993 по 09.11.1993, оскільки печатка при звільненні не читабельна;
з 06.03.2000 по 18.12.2002, оскільки відсутні дані в ОК-5 (а.с. 21). 
Не погодившись з рішенням про відмову в призначенні пенсії від 11.06.2025 № 262440029287, а також з не зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 11.04.1991 по 29.05.1992, з 16.08.1993 по 09.11.1993, з 11.08.1997 по 18.12.2002 позивач звернувся до суду із цим позовом. 
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, щодо розгляду справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.
Відповідно до статті 24 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - основним документом, що підтверджує стаж роботи.
За приписами постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що основним документам, на підставі якого органи ПФУ перевіряють наявність трудового стажу особи, є трудова книжка.
Як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 11.06.2025 № 262440029287 незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 11.04.1991 по 29.05.1992, з 16.08.1993 по 09.11.1993 зумовлене тим, що записи до трудової книжки внесені із порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (відсутній наказ та дата при звільненні; печатка при звільненні не читабельна).
На момент заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі – Інструкція № 162), пунктом 2.3 якої установлено, що всі записи у трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), проте не пізніше тижневого терміну, а при звільненні – у день звільнення і мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
У випадку виявлення невірного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, на якому був внесений відповідний запис (п. 2.5 Інструкції № 162).
Пунктом 2.11 Інструкції № 162 установлено, що першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, після чого ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. 
В подальшому, наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, якою установлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (п. 2.4. Інструкції). У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (п. 2.6. Інструкції). 
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
Суд апеляційної інстанції враховує, що трудова книжка заповнювалась роботодавцем і на працівника не може бути покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі №423/1881/17.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.
Враховуючи вищезазначене, а також те, що записи в трудовій книжці позивача виконані послідовно, не місять суперечливих відомостей про періоди роботи з 11.04.1991 по 29.05.1992, з 16.08.1993 по 09.11.1993, узгоджуються між собою та відповідачем не надано доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивачу періоду роботи з 11.04.1991 по 29.05.1992, з 16.08.1993 по 09.11.1993 з підстав відсутності наказу та дати при звільненні не читабельності печатки при звільненні.
При цьому, суд зауважує, що записи трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 за період роботи з 11.04.1991 по 29.05.1992, з 16.08.1993 по 09.11.1993 містять посилання на накази да дати наказів про прийняття на роботу та звільнення (24-25).
Щодо вимог позивача в частині зарахування до страхового стажу періоду з 11.08.1997 по 05.03.2000, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається із записів трудової книжки позивача запис № 23 (про прийняття 11.08.1997 на роботу) зазначено вважати недійсним. 
Наступний запис № 24 стосується прийняття на роботу з 06.03.2000 (а.с. 26).
Враховуючи те, що записи трудової книжки не містять інформації про період роботи позивача з 11.08.1997 по 05.03.2000 включно, а запис № 23 (про прийняття 11.08.1997 на роботу) зазначено такий як недійсний, при цьому позивачем не надано до пенсійного органу інших документів (довідки, копії наказів, тощо) які в підтверджували ведення позивачем трудової діяльності у зазначений період, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зарахування зазначеного періоду до страхового стажу позивача.
Щодо вимог позивача в частині зарахування до страхового стажу періоду з 06.03.2000 по 18.12.2002, колегія суддів зазначає, що
Верховний Суд у постанові від 20 січня 2026 року прийнятої у справі № 460/6126/24 зробив висновок про те, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
У постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 17.07.2019 у справі № 144/669/17, від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а, від 28.05.2021 у справі №591/3839/16-а, від 30.12.2021 у справі №348/1249/17, від 27.02.2022 у справі №620/3754/18, від 11.10.2023 у справі № 340/1454/21 Верховний Суд дійшов висновку, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував, що позбавлення позивача соціальної захищеності та пенсійного стажу у зв`язку з невиконанням підприємством обов`язку зі сплати внесків до Пенсійного фонду України, суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Наявність чи відсутність сплати страхових внесків роботодавцем не спростовує самого факту виконання позивачем трудових обов`язків.
Враховуючи те, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зарахування до страхового стажу періоду з 06.03.2000 по 18.12.2002.
Оскільки пенсійним органом протиправно не зараховано вищезазначені періоди до страхового стажу позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 11.06.2025 № 262440029287 та як наслідок необхідності його скасування.
При цьому, зважаючи на те, що питання обрахунку страхового стажу належить до компетенції пенсійного органу, належним та достатнім способом відновлення порушеного права ОСОБА_1 буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 11.04.1991 по 29.05.1992, з 16.08.1993 по 09.11.1993, з 06.03.2000 по 18.12.2002 та повторно розглянути заяву від 03.06.2025 про призначення пенсії за віком.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у справі №280/6175/25 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у справі №280/6175/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Чабаненко