ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року	Львів	Справа № 500/6002/25 пров. № А/857/6783/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі № 500/6002/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити певні дії,
суддя у І інстанції Грицюк Р.П., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення 26 грудня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі – ГУ ПФУ в Хмельницькій області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – ГУ ПФУ в Тернопільській області), у якому просила:
- визнати неправомірним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 24.04.2025 №192650010739 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області зарахувати позивачці до страхового стажу періоди роботи з 05.05.1984 по 08.04.2000, з 01.06.2009 по 18.05.2011, з 30.01.2019 по 24.10.2019 та повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком із урахуванням зарахованого страхового стажу.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 у справі №500/6002/25, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позов було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 24.04.2025 №192650010739 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивачки від 17.04.2025 про призначення пенсії за віком, зарахувавши період роботи з 05.05.1984 по 08.04.2000 до страхового стажу із урахуванням висновків суду у цій справі.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Натомість необхідність підтвердження трудового стажу іншими документами виникає лише у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. 
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Окрім того, відсутність у інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків не є підставою для позбавлення права позивачки на зарахування спірного періоду до страхового стажу, так як позивачка не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.
Оскільки відповідачем виконані не всі умови, що необхідні для прийняття законного та обґрунтованого рішення, то рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії за віком позивачці через відсутність необхідного страхового стажу є протиправним. Ефективним способом захисту порушених прав позивачки на пенсійне забезпечення буде зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивачки від 17.04.2025 про призначення пенсії відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням правової оцінки, наданої судом, та прийняти відповідне рішення.
Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу позивачки періодів роботи з 01.06.2009 по 18.05.2011, з 30.01.2019 по 24.10.2019, то суд першої інстанції у задоволенні такої відмовив, оскільки рішення про відмову у зарахуванні таких періодів пенсійним органом не приймалося. Зокрема, згідно із інформацією з форми РС-право період з 01.06.2009 по 18.05.2011, з 30.01.2019 по 24.10.2019 зараховано до загального страхового стажу.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Хмельницькій області, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що підстави для зарахування до страхового стажу позивачки періоду роботи згідно із трудовою книжкою НОМЕР_1 від 08.02.2001, з 05.05.1984 по 08.04.2001 відсутні, оскільки записи про роботу № 1 - 2 передують даті заповнення трудової книжки та на першій сторінці трудової книжки відсутня печатка підприємства. 
Окрім того, період роботи з 01.07.2000 відповідно до записів трудової книжки не підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки відсутні відомості про сплату внесків. Згідно із поданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу страховий стаж позивачки становить 12 років 01 місяць 09 днів (при необхідних 22 ), що недостатньо для призначення пенсії за віком. 
Жодних інших документів, підтверджуючих зазначені періоди роботи, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, позивачкою при зверненні за призначенням пенсії не надано.
Вважає, що суд першої інстанції не врахував зазначене при прийнятті свого рішення. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 17.04.2025 звернулася до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та надала усі необхідні документи, що підтверджують страховий стаж.
За принципом екстериторіальності вказану заяву передано на розгляд ГУ ПФУ в Хмельницькій області.
Рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області №192650010739 від 24.04.2025 відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви визначено, що до страхового стажу позивачці не зараховано періоди роботи:
1) з 05.05.1984 по 08.04.2001 згідно із записами №1-2 трудової книжки від 08.02.2001 серії НОМЕР_2 , оскільки записи про роботу передують даті заповнення трудової книжки та документ не завірено печаткою підприємства, крім того з 01.07.2000 записи в трудовій книжці не підтверджені індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відсутня інформація про сплату внесків);
2) з 01.05.1984 по 31.12.1986, з 01.01.1989 по 31.12.1996 згідно із архівними довідками від 20.09.2016 №П-528 та №П-529, оскільки в документах відсутня інформація щодо наказів про прийняття та звільнення з роботи. Крім того, за результатами перевірки довідок (акт перевірки від 26.02.2024 №1900-1102-1/875) в первинних документах зазначене по батькові особи скорочено ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), що не відповідає паспортним даним заявниці ( ОСОБА_5 ).
У довідці Заліщицького районного трудового архіву Тернопільської області від 20.09.2016 № П-529 передбачено, що в книгах обліку розрахунків по оплаті праці архівного фонду селянської спілки “Мир” с. Колодрібка Заліщицького району Тернопільської області значиться, що ОСОБА_1 , 1962 року народження, працювала в селянській спілці “Мир” с. Колодрібка з 01.05.1984 по 31.12.1986; з 01.01.1989 по 31.12.1996. Довідка видана на підставі книг обліку розрахунків по оплаті праці селянської спілки “Мир” с. Колодрібка Заліщицького району Тернопільської області за 1984-1996 роки для подання по місцю вимоги.
Вважаючи таке рішення пенсійного органу протиправним, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788), Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058). 
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених зазначеним Законом (абзац 1 частини 4 статті 24 Закону № 1058).
У частині 4 статті 26 Закону № 1058 передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Відповідно до частини 1 статті 44 Закону № 1058, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених вказаним Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Порядок №22-1).
Згідно із абзацом 1 пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1, заява про призначення, перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Змістом частини 1 статті 56 Закону № 1788, передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
До 29.07.1993 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412).
Відповідно до п. 1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається. Згідно із п.п. 2.2, 2.3 Інструкції заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
За змістом п. 1.4 Інструкції питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.
Так, відповідно до п. 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної вище постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до п. 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
В подальшому, наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 затверджено та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях (назва в редакції Наказу Мінпраці та соцполітики №259/34/5 від 08.06.2001 - Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників).
Пунктом 1.1. зазначеної Інструкції встановлено що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Відповідно до п. 2.4. Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до п. 1.5 Інструкції питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Положеннями п. 4 згаданої Постанови від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. 
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Із аналізу наведених положень слідує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, натомість необхідність підтвердження трудового стажу іншими документами виникає лише у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Виключно роботодавець несе відповідальність за внесення записів до трудової книжки.
Рішенням №192650010739 від 24.04.2025 ГУ ПФУ в Хмельницькій області відмовило у призначенні пенсії, до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивачки: з 05.05.1984 по 08.04.2000 згідно із записами №1-2 трудової книжки від 08.02.2001 серії НОМЕР_2 , оскільки записи про роботу передують даті заповнення трудової книжки та документ не завірено печаткою підприємства, крім того з 01.07.2000 записи в трудовій книжці не підтверджені індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відсутня інформація про сплату внесків); з 01.05.1984 по 31.12.1986, з 01.01.1989 по 31.12.1996 згідно із архівними довідками від 20.09.2016 №П-528 та №П-529, оскільки в документах відсутня інформація щодо наказів про прийняття та звільнення з роботи. Крім того, за результатами перевірки довідок (акт перевірки від 26.02.2024 №1900-1102-1/875) в первинних документах зазначене по батькові особи скорочено ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), що не відповідає паспортним даним заявниці ( ОСОБА_5 ).
Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08.02.2001 позивачка:
-05.05.1984 прийнята на роботу згідно поданої заяви в рільничу бригаду до селянської спілки «Мир» (запис №1);
- 08.04.2000 звільнена з роботи згідно поданої заяви (запис №2).
Також, додатково позивачкою до заяви про призначення пенсії долучено архівну довідку Заліщицького районного трудового архіву Тернопільської області від 20.09.2016 №П-529.
Апеляційний суд погоджується з твердженням суду першої інстанції, що зі спірного запису у трудовій книжці позивачки від 08.02.2001 серії НОМЕР_2 про період роботи з 05.05.1984 по 08.04.2000 можливо встановити дату початку і закінчення трудової діяльності, записи чіткі і не містять виправлень, завірені підписом посадової особи і печаткою селянської спілки "Мир". 
Окрім того, спірний період роботи підтверджується довідкою Заліщицького районного трудового архіву Тернопільської області від 20.09.2016 №П-529, з якої видно, що в книгах обліку розрахунків по оплаті праці архівного фонду селянської спілки “Мир” с. Колодрібка Заліщицького району Тернопільської області значиться ОСОБА_1 , 1962 року народження, що працювала в селянській спілці “Мир” с. Колодрібка з 01.05.1984 по 31.12.1986; з 01.01.1989 по 31.12.1996. Довідка видана на підставі книг обліку розрахунків по оплаті праці селянської спілки “Мир” с. Колодрібка Заліщицького району Тернопільської області за 1984-1996 роки для подання по місцю вимоги.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачка не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене роботодавцем, оскільки згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за заповнення та ведення трудової документації несе роботодавець.
Додатково апеляційний суд звертає увагу, що якщо поданих позивачкою разом із заявою про призначення пенсії документів було недостатньо, то пенсійний орган був зобов`язаний повідомити позивачку про те, які документи необхідно подати додатково (наприклад, уточнюючі довідки, копії наказів, архівні документи, тощо). В цьому випадку ГУ ПФУ в Хмельницькій області не надало суду доказів вчинення таких дій.
Щодо незарахування відповідачем до страхового стажу позивачки періоду роботи з 01.07.2000, оскільки записи в трудовій книжці не підтверджені індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відсутня інформація про сплату внесків), апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно із абзацом першим частини першої статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять, зокрема від роботодавців та застрахованих осіб (абзаци другий, четвертий, п`ятий частини першої статті 21 Закону № 1058-IV).
Як визначено у частині 1 статті 1 Закону № 1058-IV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено статтею 20 Закону № 1058-IV.
Так, абзацом 1 частини 1 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Відповідно до частини 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Згідно із частиною 10 статті 20 Закону № 1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Нормами статті 106 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Аналіз наведених приписів законодавства свідчить про те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Однак, застраховані особи без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на призначення (перерахунок) пенсії.
Несплата страхових внесків призвела до порушення принципу рівності особи перед законом.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачка не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене роботодавцями, оскільки згідно із Законом № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність відмови ГУ ПФУ в Хмельницькій області щодо зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивачки та зобов`язання такий зарахувати.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог відповідачем під сумнів не ставляться, а позивачкою відповідної апеляційної скарги не подано. Отже у зазначеній частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі №500/6002/25 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар