УХВАЛА

10 червня 2026 року
м. Київ

справа №160/28117/24
адміністративне провадження №К/990/23235/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів - Жука А.В., Мацедонської В.Е., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2026 року у справі №160/28117/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про виплату індексації грошового забезпечення, одноразової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки, доплати за службу в нічний час, доплати на період карантину, видачу уточненої довідки про розмір грошового забезпечення,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, у якому просив:
- визнати протиправним ненарахування і невиплату індексації грошового забезпечення, зобов`язати нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 01 листопада 2017 року;
- визнати протиправним нарахування і виплату одноразової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки, зобов`язати нарахувати і виплатити одноразову допомогу при звільненні, компенсацію за невикористані дні відпустки (за 2015 рік 4 доби, за 2016 рік 35 діб, за 2017 рік 15 діб, за 2018 рік 15 діб, за 2019 рік 35 діб, за 2020 рік 45 діб, за 2021 рік 45 діб, за 2022 рік 35 діб, за 2023 рік 42 доби) з урахуванням індексації грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ№168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, їх сім`ям під час воєнного стану», з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправним ненарахування і невиплату доплати за службу в нічний час, зобов`язати нарахувати і виплатити доплату за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року до 25 грудня 2023 року;
- визнати протиправним ненарахування і невиплату доплати, передбаченої Постановою КМУ №375 від 29 квітня 2020 року «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців національної гвардії, державної прикордонної служби, посадових осіб державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом, та протягом 30 днів з дня його відміни», зобов`язати нарахувати і виплатити доплату, передбачену Постановою КМУ №375 від 29 квітня 2020 року за грудень 2020 року і за період з березня 2021 року по липень 2023 року;
- визнати протиправним відмову зарахувати до грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, індексації грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, їх сім`ям під час воєнного стану», зобов`язати підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області уточнену довідку про розмір грошового забезпечення (довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, премії) за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням індексації та додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, їх сім`ям під час воєнного стану».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року та прийнято нову постанову. Позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним ненарахування і невиплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 01 листопада 2017 року. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 01 листопада 2017 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмовлених позовних вимог, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Ухвалами Верховного Суду від 09 березня 2026 року, від 14 квітня 2026 року та від 13 травня 2026 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з незазначенням у касаційній скарзі належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень.
21 травня 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» вчетверте надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2026 року у справі №160/28117/24. Заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, рішення апеляційного суду залишити в силі в частині задоволених позовних вимог; у незадоволеній частині - ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21 травня 2026 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Білак М.В., судді: Желєзний І.В., Мацедонської В.Е.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 червня 2026 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Білак М.В., судді: Жук А.В., Мацедоснька В.Е.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд установив, що її подано з пропуском строку на касаційне оскарження.
Відповідно до частин першої, другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу (частина третя статті 329 КАС України).
Частиною п`ятою статті 251 КАС України встановлено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 13 січня 2026 року у відкритому судовому засіданні. Касаційна скарга вчетверте надіслана заявником через підсистему «Електронний суд» 20 травня 2026 року, тобто з пропуском строку, передбаченого статтею 329 КАС України.
У касаційній скарзі позивач зазначає, що рішення у цій справі йому не вручалось, а постанова Третього апеляційного суду від 13 січня 2026 року з`явилась в електронному кабінеті 17 січня 2026 року. Таким чином, при поданні 12 лютого 2026 року касаційної скарги позивач мав право на касаційне оскарження. 12 лютого 2026 року ним подано до Верховного Суду скаргу. Проте Верховним Судом ухвалою від 09 березня 2026 року касаційну скаргу було повернуто. Вищевказана ухвала мені не вручалась, і була отримана лише в електронному вигляді. Таким чином, при повторному поданні касаційної скарги позивач мав право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження. 25 березня 2026 року ним повторно подано касаційну скаргу до Верховного Суду з урахуванням висновків, викладених в ухвалі Верховного Суду від 09 березня 2026 року про повернення касаційної скарги. Проте Верховним Судом ухвалою від 14 квітня 2026 року касаційну скаргу знову було повернуто. 23 квітня 2026 року ним знову подано касаційну скаргу до Верховного Суду з урахуванням висновків, викладених в ухвалі Верховного Суду від 14 квітня 2026 року про повернення касаційної скарги. Проте Верховним Судом ухвалою від 13 травня 2026 року касаційну скаргу знову було повернуто. Стверджує, що зауваження викладені в цій ухвалі були оперативно ним опрацьовані та враховані при складанні цієї касаційної скарги. Таким чином, при поданні касаційної скарги знову, позивач має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження. Просить поновити пропущений строк на касаційне оскарження рішення.
Вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строків на касаційне оскарження, колегія суддів виходить з такого.
Статтею 44 КАС України регламентовано обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Тому, виконання обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми, змісту і строку подання касаційної скарги покладається на особу, яка має намір її подати, а тому остання повинна вчиняти усі необхідні для цього дії.
Водночас, поважними причинами пропуску процесуального строку звернення до суду визнаються лише ті, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Верховний Суд зауважує, що поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду також не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.
Суд звертає увагу позивача, що чинне законодавство України не передбачає зупинення процесуального строку у разі звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою та повернення такої касаційної скарги.
За таких обставин, Суд дійшов висновку, що зазначені позивачем підстави пропуску строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними.
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнанні неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
За наведених обставин касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення її недоліків шляхом подання клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних і об`єктивних причин його пропуску та надати докази, що їх підтверджують.
Крім того, згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Під час перевірки касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункти 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
В обґрунтування пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України позивач посилається на те, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах:
1) від 11 грудня 2019 року у справі №638/5794/17, від 27 грудня 2019 року у справі №643/11749/17, від 16 квітня 2020 року у справі №822/3307/17 щодо застосування частини п`ятої статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»;
2) від 26 квітня 2023 року у справі №420/19450/21 щодо застосування пункту 1 постанови КМУ №375;
3) від 30 квітня 2025 року у справі №600/2758/22-а, від 16 липня 2020 року у справі №2140/1763/18 щодо застосування статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», підпункту 3 пункту 5 Постанови КМУ №988, пункту 11 розділу ІІ Порядку №260, пунктів 12, 13 Інструкції з організації діяльності чергової служби в Національній поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 23 травня 2017 року № 440.
Верховний Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Суд також зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права. Обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Щодо посилання позивача на постанови від 11 грудня 2019 року у справі №638/5794/17, від 27 грудня 2019 року у справі №643/11749/17, від 16 квітня 2020 року у справі №822/3307/17, Верховний Суд, проаналізувавши правові позиції Верховного Суду щодо застосування норм права у контексті характеру і юридичної природи правовідносин, з яких виникли спори у перелічених скаржником справах, у зіставленні з предметом спору, підставами і змістом позовних вимог та регулюванням правовідносин у цій справі, на предмет їхньої подібності, а відтак застосовності як підстави для касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень по суті, зазначає, що постанови Верховного Суду, на які посилається заявник як на підставу касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, ухвалені за інших фактичних обставин, які не є подібними до правовідносин у цьому касаційному провадженні, а тому не можуть слугувати прикладом неправильного застосування судами норм права при ухваленні судових рішень, щодо яких подано касаційну скаргу в цій справі, у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Зокрема, у справі №638/5794/17 розглядався позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання (дії) бездіяльності відповідача, яка полягає в поверненні без виконання довідки Харківського національного університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба про додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії позивача, нарахуванні та виплаті пенсії без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації, одноразової грошової допомоги при звільненні, в розмірах, зазначених в довідці Харківського національного університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба про додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії позивачу протиправними; зобов`язання відповідача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію з 21 березня 2016 року в розмірі, який обчислено з грошового забезпечення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації, одноразової грошової допомоги при звільненні, в розмірах, зазначених в довідці Харківського національного університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба про додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії позивачу, здійснити виплату суми перерахунку, починаючи з 21 березня 2016 року.
У справі №643/11749/17 розглядався позов про визнання протиправними дії (бездіяльність) Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо не внесення у довідку про додаткові види грошового забезпечення, які отримував позивач протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, інші разові заохочення, одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності за 2007 рік, премії за період служби у грудні 2008 року у сумі 46,84 грн, надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби у грудні 2008 року у сумі 251,54 грн, надбавки за особливі умови служби пов`язані з ризиком для життя у грудні 2008 року у сумі 63,87 грн, інших види виплат що вказані в довідці; визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає в не своєчасному призначенні, перерахунку, обчисленні та виплаті пенсії позивачу з грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, інші разові заохочення, одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності за 2007 рік, премії за період служби у грудні 2008 року у сумі 46,84 грн, надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби у грудні 2008 року у сумі 251,54 грн, надбавки за особливі умови служби пов`язані з ризиком для життя у грудні 2008 року у сумі 63,87 грн, інших види виплат що вказані в довідці, які він отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби; зобов`язання Адміністрацію Державної прикордонної служби України скласти довідку про додаткові види грошового забезпечення, які він отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби яка містить грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразову грошову допомогу при звільненні, інші разові заохочення, одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності за 2007 рік, премії за період служби у грудні 2008 року у сумі 46,84 грн, надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби у грудні 2008 року у сумі 251,54 грн, надбавки за особливі умови служби пов`язані з ризиком для життя у грудні 2008 року у сумі 63,87 грн, інших видів виплат що вказані в довідці та після отримання списку осіб, пенсії яких підлягають перерахунку; скласти довідку про розмір грошового забезпечення та подати зазначені довідки до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області; зобов`язання Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області після отримання від Адміністрації Державної прикордонної служби України довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій та довідки про додаткові види грошового забезпечення, які отримував позивач протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби, здійснити перерахунок розміру пенсії та виплачувати пенсію, обчисливши розмір пенсії з грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, інші разові заохочення, одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності за 2007 рік, премії за період служби у грудні 2008 року у сумі 46,84 грн, надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби у грудні 2008 року у сумі 251,54 грн, надбавки за особливі умови служби пов`язані з ризиком для життя у грудні 2008 року у сумі 63,87 грн, інших види виплат що вказані в довідці; зобов`язання Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області здійснити виплату сум недоплаченої частини основного розміру пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходу.
У справі №822/3307/17 розглядався позов про стягнення заборгованість по заробітній платі (грошовому утриманню) за видами виплат: надбавку за кваліфікацію за період з 1 серпня 2015 року по 1 серпня 2017 року в сумі 1 435,37 грн; надбавку у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, за період з 1 квітня по 30 вересня 2016 року в сумі 682,97 грн; індексацію грошового забезпечення за період з 1 липня 2015 року по 1 серпня 2017 року в сумі 21 401,15 грн; заборгованість по виплаті грошової допомоги при звільненні в сумі 319 425,12 грн; стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 1 серпня 2017 року (день звільнення) по 30 листопада 2017 року (день звернення до суду) в сумі 68 049,30 грн з урахуванням обов`язкових платежів та зборів; відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.
Щодо посилання на постанови Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі №420/19450/21 щодо застосування пункту 1 постанови КМУ №375, від 30 квітня 2025 року у справі №600/2758/22-а, від 16 липня 2020 року у справі №2140/1763/18, то слід зазначити, що позивач наводить уривки з цих постанов Верховного Суду, низку нормативно-правових актів та наводить власну оцінку обставин справи, що свідчить про їхню переоцінку.
В обґрунтування пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України позивач зазначає про відсутність висновку Верховного Суду стосовно не включення доплати згідно постанови № 168 до складу грошового забезпечення позивача, з якого обраховувалась пенсія, нараховувалась та виплачувалась одноразова грошова допомога при звільненні зі служби в поліції та грошова компенсація за невикористані частини відпусток.
Так, за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.
Слід зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.
Отже, зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.
Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Аналізуючи зміст касаційної скарг, Суд зазначає, що посилання у касаційній скарзі на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, є безпідставним, оскільки Верховний Суд вже сформував правовий висновок щодо правової природи додаткової винагороди, установленої пунктом 1 постанови №168, зокрема, у постановах від 10 грудня 2024 року у справі №580/9551/23, від 16 січня 2025 року у справі №200/1564/24, від 27 березня 2025 року у справі №240/2921/23.
З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання заявника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
В обґрунтування пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України позивач зазначає, що судами попередніх інстанцій не було досліджено письмові докази, а саме: довідка № 294 від 25 грудня 2023 року про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; довідка від 05 квітня 2024 року № 46; довідка № 118 від 29 липня 2024 року про доходи старшого слідчого розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_1 за період з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2021 року; довідка № 119 від 29 липня 2024 року про доходи старшого слідчого розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_1 за період з 01 січня 2022 року по 25 грудня 2023 року; копія послужного списку; копії журналу реєстрації інструктажів з питань дотримання заходів безпеки при поводженні зі зброєю; копії журналу реєстрації інструктажів.
Так, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Частиною другою статті 353 КАС України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або
2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або;
3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;
4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.
У касаційній скарзі заявник також зазначає, що суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково, що замістом відповідає підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Так, щодо посилання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, Верховний Суд виходить з такого.
За змістом частини четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Частиною шостою статті 12 КАС України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 КАС України).
Аналіз зазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмета доказування, складу учасників та інших обставин, крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.
Частиною 2 статті 257 КАС України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Зважаючи на положення частини четвертої статті 12, частини четвертої статті 257 КАС, прямої заборони розглядати цю справу у порядку спрощеного провадження, немає. За відсутності у процесуальному законі вказівки (прямої чи опосередкованої) на необхідність розгляду справи (з огляду на її категорію) тільки за правилами загального позовного провадження, суду дозволено розглядати цю справу за правилами спрощеного позовного провадження (відповідно до частини другої статті 257 КАС).
У цій справі суд першої інстанції, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Верховний Суд звертає увагу, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.
Отже, касаційна скарга за формою та змістом не відповідає положенням статті 330 КАС України, оскільки в ній не зазначено належне обґрунтування підстав касаційного оскарження, зокрема, в частині правильного та (або) додаткового визначення підстав касаційного оскарження.
Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних і об`єктивних причин його пропуску та надати докази, що їх підтверджують, касаційної скарги в новій редакції, докази направлення касаційної скарги в новій редакції відповідачу.
Керуючись статтями 169, 248, 330, 332 КАС України, 
У Х В А Л И В:
Визнати неповажними, зазначені позивачем, підстави для поновлення пропущеного процесуального строку.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2026 року у справі №160/28117/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про виплату індексації грошового забезпечення, одноразової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки, доплати за службу в нічний час, доплати на період карантину, видачу уточненої довідки про розмір грошового забезпечення залишити без руху.
Надати заявнику касаційної скарги строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет», а у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку.
Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає. 

Судді М.В. Білак

А.В. Жук

В.Е. Мацедонська