Справа № 646/13385/25 
Провадження № 1-кп/646/694/2026 
В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року          м. Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
прокурора : ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченої: ОСОБА_8 , 
захисника: ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025221140001170 від 01.12.2025 року за обвинуваченням 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт.Пісочин Харківської області, громадянки України, розлученої, з середньою освітою, як має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштованої, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:
І. Формулювання обвинувачення, що визнане судом доведеним
ОСОБА_8 27 листопада 2025 року приблизно о 21:30, знаходячись на території СТО «GL Motors», що розташована за адресою м. Харків, в?їзд Рибасівський 6, користуючись тим, що перебуває у дружніх відносинах з працівником вищевказаного СТО ОСОБА_10 , з метою незаконного заволодіння чужим майном, побачила транспортний засіб «Mazda» 6, чорного кольору, 1YVHZ8BH0DSM12058 реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, при цьому у останньої раптово виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом. Вищевказаний транспортний засіб 20.11.2025 був залишений потерпілою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на CTO «GL Motors», що розташована за адресою м. Харків, в?їзд Рибасівський 6, для ремонту.
У подальшому, ОСОБА_8 , діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, проникла у салон автомобіля, сіла на сидіння водія, повернула ключ до замка запалювання автомобіля, який знаходився у замку запалювання, тим самим привела у дію двигун вказаного транспортного засобу.
Після чого ОСОБА_8 на вищевказаному транспортному засобі рушила з місця вчинення кримінального правопорушення, перемістивши його в просторі з місця первинного знаходження, тобто незаконно заволоділа вищевказаним транспортним засобом, вартість якого, згідно з висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи, складає 358 858 гривень 17 копійок, що становить 237 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, чим спричинила потерпілій ОСОБА_6 , матеріальну шкоду на вказану суму.
Далі, в ході досудового розслідування встановлено, що 28.11.2025, приблизно о 06:45, ОСОБА_8 , перебуваючи за кермом «Mazda» 6 AX 4858 потрапила в ДТП на перехресті вул. Великої Панасівської з Новоіванівським мостом в м. Харків.

ІІ. Позиція обвинуваченої щодо пред`явленого обвинувачення та інших учасників судового розгляду
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 повністю визнала винуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Пояснила суду, що у неї раптово виник намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, оскільки вона мала необхідність поїхати в магазин. У подальшому поїхала додому. Наступнеого дня мала намір повернути автона СТО, однак дорогою з дому до нього потрапила у ДТП. Свої дії піддала критичній оцінці, висловивши жаль щодо скоєного. Просила допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки їй цілком зрозуміло детально роз`яснене висунуте обвинувачення, вона повністю визнає свою провину в скоєнні зазначеного кримінального правопорушення та вважає зібрані в справі докази її провини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати їх немає ніякої необхідності. Погодилася щодо запропонованої прокурором міри покарання. Цивільний позов визнала в повному обсязі.

ІІІ. Висновки суду
Потерпіла та її представник у судовому засіданні підтримали прокурора з приводу призначенння покарання, раніше пред`явлений цивільний позов просили задовольнити в повністю.
Враховуючи той факт, що обвинувачена ОСОБА_8 визнала свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, вислухавши думку учасників судового провадження, які надали згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.
З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.
Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

ІV. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачена ОСОБА_8 , тобто вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п?ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів.

V. Мотиви суду при призначенні покарання
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Як унормовано п. 3 ч. 1 ст. 65 цього Кодексу, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно з частиною 2 цієї статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання новим кримінальним правопорушенням.
На підставі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права. У рішенні від 16 жовтня 2008 року у справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ окреслив умови, за яких призначене судом покарання може вважатися пропорційним. Для цього воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити для людини особистий надмірний тягар (п. 38).
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.
Призначаючи ОСОБА_8 захід примусу, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином. Конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення не підвищують його суспільної небезпеки порівняно з типовими діяннями, що кваліфікуються за відповідною нормою закону про кримінальну відповідальність.
Перевіркою даних про особу обвинуваченої ОСОБА_8 встановлено, що вона на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, із середньою освітою, розлучена, офіційно не працевлаштована, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий.
При встановленні обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд враховує, що у судовому засіданні остання свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, визнала повністю, у вчиненому кається, засудила свою протиправну поведінку.
За правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 23.01.2024 у справі № 283/2169/19 (провадження № 51-5093км23) розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. 
Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення кримінального проступку. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею кримінального правопорушення (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.
З огляду на обставини кримінального провадження та поведінку обвинуваченої ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування, а також під час судового розгляду, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, беручи до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують покарання, ставлення ОСОБА_8 до скоєного, впливу призначеного покарання на виправлення обвинуваченоЇ, з метою захисту прав і законних інтересів особистості, суспільства і держави, з урахуванням вимог справедливості і цілей правосуддя, щирого каяття, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі без ізоляції від суспільства в межах санкції ч.2 ст. 289 КК України із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.
Положення ст. 75 КК України наділяють суд дискреційними повноваженнями у справах даної категорії при призначенні покарання, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк до п`яти років звільнити винну особу від його відбування з випробуванням за наявності підстав для висновку про можливість виправлення особи без відбування заходу примусу.
Іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.
Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (не свавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Беручи до уваги один епізод злочинної діяльності, дані про особу, яка раніше не судима, та те, що ОСОБА_8 повністю визнала винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаялася, суд дійшов висновку про можливість його виправлення без відбування покарання. 
Зазначене дає підстави для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 статтею 76 КК України.
При вирішенні заявленого потерпілою ОСОБА_6 цивільного позову суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до положень ч. 5 зазначеної норми цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.
За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об`ємі особою, що заподіяла його.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір заподіяної потерпілій моральної шкоди, суд вважає наявним причинно-наслідковий зв`язок між скоєним обвинуваченим злочином і перенесеними потерпілої моральними стражданнями.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

VІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_6 , який визнаний обвинуваченим у повному розмірі, підлягає задоволенню повністю.
Запобіжний захід обвинуваченій під час судового розгляду не обирався. Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність відповідних клопотань учасників процесу, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 124 КПК України, на підставі якої з обвинуваченої підлягають стягненню витрати на проведення судової експертизи на користь держави у розмірі 6 361,20 грн.( висновок експерта №17780 від 11.12.2025 року)
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем свого проживання;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем свого проживання про зміну місця проживання, роботи або навчання. 
Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 04 травня 2026 року.
Цивільний позов ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти на відшкодування матеріальної шкоди у сумі 358 858 (триста п`ятдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 17 коп.
Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у сумі 200 000 (двісті тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експерта в загальній сумі – 6 361 (шість тисяч триста шістдесят одна) грн. 20 коп., у зв`язку з проведенням судової товарознавчої експертизи №17780 від 11.12.2025 року.
Речовий доказ – автомобіль «Mazda» 6, р.н. НОМЕР_2 - вважати повернутим власнику.
Речовий доказ - «DVD-R» диск Alerus білого кольору - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Основ`янський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1