ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року	Львів	Справа № 140/8636/24 пров. № А/857/29675/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Обрізка І.М.,
суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року, прийняте суддею Стециком Н.В. у місті Луцьку у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКС ГРУП КОМПАНІ» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,-

встановив:

ТОВ «ЛАКС ГРУП КОМПАНІ» (надалі – ТОВ, позивач) звернулося з адміністративним позовом до Волинської митниці (надалі – відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 22.07.2024 №UA205140/2024/000210/2.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 позов задоволено. 
Задовольняючи позов суд виходив з того, що подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.
Відповідач не довів наявність таких розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви відповідача ґрунтуються виключно на його необґрунтованих припущеннях, а не на достовірних відомостях.
Суд наголосив, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. А тому необґрунтованою є і вимога митниці про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару.
Висновок у спірних рішеннях про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. 
На думку суду, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення у даному випадку не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару, і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн, то виходячи із критеріїв, визначених ч.3, 5 ст. 134, ч.9 ст.139 КАС України (зокрема, складність справи, яку розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження; час, який об`єктивно необхідно було витратити на підготовку позовної заяви, зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг), враховуючи викладені у відзиві заперечення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Волинська митниця подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме:
-згідно п.2.8 зовнішньоекономічного контракту від 18.08.2023 № 1-1808 передбачений перелік документів на кожну партію товару, зокрема сертифікат походження, сертифікат якості, інші документи, необхідні для здійснення поставки. Дані документи не подані до митного оформлення;
- п.3.2 контракту 1-1808 від 18.08.2023 передбачено, що ціна товару включає вартість експортної тари, маркування, митних зборів. В Специфікації №3 від 02.11.2023, яка є невід`ємною частиною контракту та товаросупровідних документах не відображено таких складових вартості;
- згідно п.2.1.1 зовнішньоекономічного контракту від 18.08.2023 № 1-1808 передбачена 100% попередня оплата. Наданий платіжний документ №LV131859/240705 від 05.07.2024 підтверджує оплату в сумі 43300 PLN згідно рахунку-проформи №ZAM/00742 від 02.07.2024. Платіжний документ, який би підтвердив факт оплати згідно фактури від 09.07.2024 №FV1985/2024 не поданий до митного оформлення;
- відповідно довідки про транспортні витрати 108 від 18.07.2024 у вартість перевезення вантажу включені навантажувально-розвантажувальні роботи, однак в гр.21 декларації митної вартості вартість таких витрат не зазначена, числовий розрахунок для перевірки не наданий.
Декларантом не надано в повному обсязі витребувані документи для підтвердження заявленої митної вартості. Наявні ризики заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно складових митної вартості (вартості навантаження, розвантаження, страхування).
Звертає увагу на те, що чинним митним законодавством не визначено алгоритму проведення консультацій та документального підтвердження, тому зауваження з боку позивача щодо не проведених консультацій є такими, що не відповідають дійсності.
Декларантом не надано належних документів, які містять достатньо відомостей щодо усіх складових митної вартості, які в порядку ст. 58 МК України мають бути додані та належним чином підтвердження.
Щодо висновків суду про необґрунтованість витребування митницею документів звертається увага суду апеляційної інстанції, що ч.3 ст.53 МК України передбачено право митниці вимагати додаткові документи для усунення виявлених під час перевірки числового значення заявленої митної вартості розбіжностей. При цьому, єдиними обмеженнями, які передбачені вказаною нормою є неможливість витребування у декларанта документів, що не передбачені ст.53 МК України.
Апелянт вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспіврозмірним та завищеним.
Зазначає, що послуги по вивченню і аналізу документів, підготовка матеріалів до оскарження, наданню консультацій та роз`яснень законодавства, узгодження з клієнтом правової позиції охоплюються загальною діяльністю адвоката та повинні входити до складу послуги «підготовка позову» або «складання процесуальних документів», а отже не можуть бути самостійною складовою витрат на правову допомогу
Крім того, підготовка даної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала значних затрат часу та коштів.
Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18.08.2023 між ТОВ (Покупець) та компанією sellBEST Michal Bednarczyk (Польща) (Продавець) було укладено зовнішньоекономічний контракт на поставку товарів №1-1808, предметом якого є поставка промислового обладнання.
31.05.2024 між ТОВ та компанією sellBEST Michal Bednarczyk укладено додаткову угоду №2 до контракту №1-1808 від 18.08.2023, якою внесено зміни до цього контракту.
Так, відповідно до цієї додаткової угоди пунктом 1.3 контракту обумовлено, що асортимент товару, номенклатура товару, одиниця товару, кількість товару, ціна товару, та інші дані необхідні для організації поставок, визначаються в проформах-інвойсах, погоджених сторонами, які є невід`ємною частиною контракту.
Пунктом 2.1. контракту сторони обумовили, що оплата товару здійснюється на наступних умовах: 100% попередня оплата протягом 7-ми банківських днів з моменту підписання відповідної проформи-інвойсу до цього контракту. Підпунктом 2.1.2 обумовлено, що детальні умови оплати та поставки зазначаються та погоджуються сторонами проформою-інвойсом.
Пунктом 2.4. контракту обумовлено, що поставка продавцем товару здійснюється на умовах ІНКОТЕРМС 2010 FCA Krasnik, якщо інші умови не зазначені в проформі-інвойсі.
Пунктом 2.8 контракту обумовлено, що кожна партія товару супроводжується наступними документами: інвойс, товарно-транспортна накладна CMR, пакувальний лист, сертифікат походження (за наявності), сертифікат якості (за наявності), технічний паспорт на товар, інші документи для здійснення поставки.
Відповідно до п. 3.1. контракту ціна товару визначається в проформах-інвойсах. Ціна товару включає вартість експортної тари (упаковки), маркування, митних зборів в країні Продавця (п. 3.2.). Пунктом 3.5. контракту обумовлено, що розрахунок за товар може здійснюватися в доларах США, Євро, Польських злотих у безготівковому порядку, шляхом перерахування Покупцем; грошових коштів на рахунок Продавця, на підставі виставленого Продавцем рахунку (Проформа-інвойс) до даного контракту. Відповідно до пункту 3.7 контракту розрахунок Покупцем за товар здійснюється на умовах, зазначених в проформах-інвойсах.
На підставі зазначеного контракту компанія sellBEST Michal Bednarczyk здійснила поставку позивачу товарів, у зв`язку з чим 19.07.2024 декларантом ТОВ подано до Волинської митниці з метою митного оформлення товару №№1, 2, 3, 4 «Електрогенераторні установки…», товару №5 «Інвентар для занять водними видами спорту, новий…» митну декларацію (далі - МД) №24UA205140045941U6, у графі 22 якої зазначено загальну суму товару у розмірі 61800,00 польських злотих. Митну вартість (графа 12) визначено за першим методом за курсом валюти 10,5461 грн за 1 польський злотий у сумі 657248,98 грн, з урахуванням вартості транспортування товару у сумі 5500,00 грн.
До вказаної МД було долучено такі документи: контракт на поставку товарів №1-1808 від 18.08.2023; додаткову угоду №2 від 31.05.2024 до контракту на поставку товарів №1-1808 від 18.08.2023; проформу-інвойс №ZAM/00645 від 26.06.2024; проформу-інвойс №ZAM/00742 від 02.07.2024; інвойс №FV-1984/2024 від 09.07.2024; інвойс №FV-1985/2024 від 09.07.2024; лист від 25.06.2024; автотранспортну накладну б/н від 18.07.2024; банківський платіжний документ №LV131860/240705 від 05.07.2024 на суму 18500,00 польських злотих; банківський платіжний документ №LV131859/240705 від 05.07.2024 на суму 43300,00 польських злотих; довідку про транспортні витрати №108 від 18.07.2024; договір-заявку №17/07 від 17.07.2024; технічні паспорти на товар; пакувальний лист б/н від 18.07.2024; копію митної декларації країни відправлення №24PL301010Е0871886 від 18.07.2024.
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею 19.07.2024 в електронному повідомленні з посиланням на розбіжності у поданих документах декларанту запропоновано подати такі документи: 1) договір із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 5) транспортні документи; 6) прайс-лист виробника товару; 7) платіжні документи.
На електронне повідомлення митниці позивач подав лист від 20.07.2024 вих. №59, у якому повідомив митний орган про наступне.
«1. Постачальник повідомив нас що документи, а саме: сертифікат походження та сертифікат якості в дану поставку не будуть надаватись через їх відсутність, наша компанія погодилась забирати даний товар без даних документів.
2. Повідомляємо що згідно п.3.2 контракту 1-1808 від 18.08.2023, всі перечислені пункти вже включені в вартість товару, вони не розписуються окремими витратами.
3. Повідомляємо що навантажувально-розвантажувальні роботи додані до вартості товару. Постачальник сам формує ціни на товар, нам дану інформацію не повідомляє.
4. Повідомляємо, що оплата товару який поставляється згідно інвойсу № FV- 1985/2024 від 09.07.2024 відбувалась по рахунку-проформі № ZAM/00645 від 26.06.2024. Також повідомляємо, що платіжний документ № LV131860/240705 від 05.07.2024 який підтверджує факт оплати, був поданий до митного оформлення».
Також листом від 20.07.2024 вих. №59 повідомлено, що товариство подало всі наявні на даний момент документи для підтвердження митної вартості і просило прийняти рішення без врахування термінів, передбачених частиною 3 статті 53 МК України.
22.07.2024 Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/000210/2, а також сформувала картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2024/001904.
Як вбачається із рішення про коригування митної вартості товарів від 22.07.2024 №UA205140/2024/000210/2, митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять наступні розбіжності.
Згідно п. 2.8 зовнішньоекономічного контракту від 18.08.2023 №1-1808 передбачений перелік документів на кожну партію товару, зокрема сертифікат походження, сертифікат якості, інші документи, необхідні для здійснення поставки. Дані документи не подані до митного оформлення.
П. 3.2 контракту №1-1808 від 18.08.2023 передбачено, що ціна товару включає вартість експортної тари, маркування, митних зборів. В Специфікації №3 від 02.11.2023, яка є невід`ємною частиною контракту та товаросупровідних документах не відображено таких складових вартості.
Згідно п. 2.1.1 зовнішньоекономічного контракту від 18.08.2023 №1-1808 передбачена 100% попередня оплата. Наданий платіжний документ №LV131859/240705 від 05.07.2024 підтверджує оплату в сумі 43300 PLN згідно рахунку-проформи №ZAM/00742 від 02.07.2024. Платіжний документ, який би підтвердив факт оплати згідно фактури від 09.07.2024 №FV-1985/2024 не поданий до митного оформлення. 
Відповідно до довідки про транспортні витрати №108 від 18.07.2024 у вартість перевезення вантажу включені навантажувально-розвантажувальні роботи, однак в гр. 21 декларації митної вартості вартість таких витрат не зазначена, числовий розрахунок для перевірки не наданий. 
Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно складових митної вартості.
У спірному рішенні також вказано, що зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 МК України, митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, рівень митної вартості визначено згідно рівня раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостей, інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме: Товар 1 на рівні – (6,30 дол. США/кг) за МД №UA100440/2024/318734 від 21.06.2024; Товар 2 на рівні – (6,21 дол. США/кг) за МД №UA209230/2024/37973 від 29.04.2024; Товар 3 на рівні – (6,23 дол. США/кг) за МД №UA408020/2024/25270 від 13.05.2024; Товар 4 на рівні – (6,22 дол. США/кг) за МД №UA408020/2024/33504 від 28.06.2024; Товар 5 на рівні – (15,90 дол. США/кг) за МД №UA205140/2024/39918 від 20.06.2024.
Також у рішенні зазначено, що митницею за основу для коригування митної вартості взято вартість товару з врахуванням якісних та технічних характеристик, країни походження, умов поставки, обсягу ввезеної партії та згідно зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу, подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів.
В подальшому, як вбачається із матеріалів справи, спірний товар було випущено у вільний обіг за МД №24UA205140046394U6 
Частиною першою статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина перша статті 248 МК України).
Частиною першою статті 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом ч.1,2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до ч.2 ст.52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч.1 ст.53 МК України).
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
Згідно з ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частина 3 ст.53 МК України передбачає обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті ( ч.5 ст.53 МК України ).
Згідно із ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції) здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу ( ч.3 ст.54 МК України ).
Частиною 5 ст.54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Частиною другою статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина третя статті 57 МК України).
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).
Згідно з положеннями статті 60 МК України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (стаття 64 МК України).
Частиною другою статті 55 МК України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Виходячи з аналізу наведених норм, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Зі змісту приписів розділу ІІІ (Митна вартість товарів та методи її визначення) МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості.
Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановленні належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановленні достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.
Відповідно, колегія суддів звертає увагу, що рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
З вищенаведеного висновується, що встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 09 липня 2020 (справа №804/5445/17), від 31 березня 2020 (справа №809/1858/16), від 15 лютого 2022 (справа № 826/12901/17).
Частиною четвертою статті 54 Митного кодексу України передбачено обов`язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з тим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Колегія суддів наголошує, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, митна вартість ввезених товарів визначена позивачем за першим методом ціною зовнішньоекономічного контракту №1-1808.
Із матеріалів справи вбачається, що для митного оформлення позивач надав документи, які підтверджують задекларовану у вказаній вище МД митну вартість товару: контракт на поставку товарів №1-1808 від 18.08.2023; додаткову угоду №2 від 31.05.2024 до контракту на поставку товарів №1-1808 від 18.08.2023; проформу-інвойс №ZAM/00645 від 26.06.2024; проформу-інвойс №ZAM/00742 від 02.07.2024; інвойс №FV-1984/2024 від 09.07.2024; інвойс №FV-1985/2024 від 09.07.2024; лист від 25.06.2024; автотранспортну накладну б/н від 18.07.2024; банківський платіжний документ №LV131860/240705 від 05.07.2024 на суму 18500,00 польських злотих; банківський платіжний документ №LV131859/240705 від 05.07.2024 на суму 43300,00 польських злотих; довідку про транспортні витрати №108 від 18.07.2024; договір-заявку №17/07 від 17.07.2024; технічні паспорти на товар; пакувальний лист б/н від 18.07.2024; копію митної декларації країни відправлення №24PL301010Е0871886 від 18.07.2024.
Так, додатковою угодою №2 від 31.05.2024 до контракту на поставку товарів №1-1808 від 18.08.2023 передбачено, що асортимент товару, номенклатура товару, одиниця товару, кількість товару, ціна товару, та інші дані необхідні для організації поставок, визначаються в проформах-інвойсах, погоджених сторонами, які є невід`ємною частиною контракту (пункт 1.3 контракту).
Пунктом 2.1. контракту сторони обумовили, що оплата товару здійснюється на наступних умовах: 100% попередня оплата протягом 7-ми банківських днів з моменту підписання відповідної проформи-інвойсу до цього контракту. Підпунктом 2.1.2 обумовлено, що детальні умови оплати та поставки зазначаються та погоджуються сторонами проформою-інвойсом.
Пунктом 2.4. контракту обумовлено, що поставка продавцем товару здійснюється на умовах ІНКОТЕРМС 2010 FCA Krasnik, якщо інші умови не зазначені в проформі-інвойсі.
Пунктом 2.8 контракту визначено, що кожна партія товару супроводжується наступними документами: інвойс, товарно-транспортна накладна CMR, пакувальний лист, сертифікат походження (за наявності), сертифікат якості (за наявності), технічний паспорт на товар, інші документи для здійснення поставки.
Відповідно до п. 3.1. контракту ціна товару визначається в проформах-інвойсах. Ціна товару включає вартість експортної тари (упаковки), маркування, митних зборів в країні Продавця (п. 3.2.). Пунктом 3.5. контракту обумовлено, що розрахунок за товар може здійснюватися в доларах США, Євро, Польських злотих у безготівковому порядку, шляхом перерахування Покупцем; грошових коштів на рахунок Продавця, на підставі виставленого Продавцем рахунку (Проформа-інвойс) до даного контракту. Відповідно до пункту 3.7 контракту розрахунок Покупцем за товар здійснюється на умовах, зазначених в проформах-інвойсах.
Отже, ціна товару визначається в проформах-інвойсах, які визначають умови розрахунків.
На підтвердження задекларованої вартості для митного оформлення надано, зокрема, проформу-інвойс №ZAM/00645 від 26.06.2024 та інвойс №FV-1985/2024 від 09.07.2024, де визначена ціна товару у сумі 18500,00 польських злотих, проформу-інвойс №ZAM/00742 від 02.07.2024 та інвойс №FV-1984/2024 від 09.07.2024, де визначена ціна товару у сумі 43300,00 польських злотих, тобто загальна ціна товару складає 61800,00 польських злотих, яка відображена у графі 22 МД №24UA205140045941U6 від 19.07.2024. 
Вказана ціна включена до митної вартості, яка також включає витрати на транспортування товару у сумі 5500,00 грн. На підтвердження транспортних витрат позивачем надано договір-заявку №17/07 від 17.07.2024 на міжнародні вантажні перевезення та довідку про транспортні витрати №108 від 18.07.2024, з якої слідує, що транспортні витрати, зокрема, по маршруту Krasnik (Польща) – м/п Ягодин (Україна) становлять 5500,00 грн. У вказаній довідці зазначено, що страхування вантажу не проводилося, навантажувально-розвантажувальні роботи додані до вартості товару. 
На підтвердження розрахунків за поставлений товар позивач надав банківський платіжний документ №LV131860/240705 від 05.07.2024 на суму 18500,00 польських злотих та банківський платіжний документ №LV131859/240705 від 05.07.2024 на суму 43300,00 польських злотих.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що декларантом було подано усі документи, що підтверджують правомірність декларування товару за основним (першим) методом, та які чітко ідентифікують придбаний товар, містять об`єктивні та достовірні дані, не містять дефектів та підтверджують числові значення, зазначені в МД, у зв`язку із чим відповідач безпідставно не визнав заявлену декларантом митну вартість та не скасував оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.
Відтак, відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу.
Апелянт звертає увагу, що згідно п. 2.8 зовнішньоекономічного контракту від 18.08.2023 №1-1808 передбачений перелік документів на кожну партію товару, зокрема сертифікат походження, сертифікат якості, інші документи, необхідні для здійснення поставки. Дані документи не подані до митного оформлення.
Разом з тим, ТОВ листом від 20.07.2024 вих. №59 проінформувало митний орган про те, що постачальник повідомив, що документи, а саме: сертифікат походження та сертифікат якості в дану поставку не будуть надаватись через їх відсутність, а тому товариство компанія погодилось забрати даний товар без даних документів.
Суд першої інстанції вірно зауважив, що сертифікат походження та сертифікат якості жодним чином не впливають на ціну товару, а тому відсутність таких документів не позбавляє митний орган перевірити числові складові митної вартості. 
Відповідно до п.3.2. контракту №1-1808 від 18.08.2023 ціна товару включає вартість експортної тари (упаковки), маркування, митних зборів в країні Продавця, тобто всі перераховані складові вже включені у вартість товару, тому вони не розписуються окремими витратами.
Як зазначалося вище, ціна товару підтверджена проформами-інвойсами №ZAM/00645 від 26.06.2024, №ZAM/00742 від 02.07.2024 та інвойсами №FV-1985/2024 від 09.07.2024 та №FV-1984/2024 від 09.07.2024.
Також позивач у згаданому листі повідомив, що навантажувально-розвантажувальні роботи додані до вартості товару, що узгоджується із пунктом 2.4. контракту №1-1808 від 18.08.2023.
Безпідставним також є твердження митного органу про те, що платіжний документ, який би підтвердив факт оплати згідно фактури від 09.07.2024 №FV-1985/2024 не поданий до митного оформлення, оскільки під час митного оформлення декларантом надано банківський платіжний документ №LV131860/240705 від 05.07.2024, який підтверджує факт оплати у сумі 18500,00 польських злотих. Надання декларантом вказаного банківського документа підтверджено відповідачем у картці відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2024/001904.
Довідка про транспортні витрати №108 від 18.07.2024 містить інформацію про вартість перевезення вантажу, до якої включені навантажувально-розвантажувальні роботи. 
Відтак, будь-які розбіжності в цій частині, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, відсутні.
Щодо застосування резервного методу, колегія суддів зазначає наступне.
Застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.
Згідно пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 червня 2012 за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, оскільки у ньому, крім посилання на митні декларації №UA100440/2024/318734 від 21.06.2024, №UA209230/2024/37973 від 29.04.2024, №UA408020/2024/25270 від 13.05.2024, №UA408020/2024/33504 від 28.06.2024, №UA205140/ 2024/39918 від 20.06.2024, на підставі яких здійснено розрахунок скоригованої митної вартості товару, будь-яких пояснень щодо коригувань на обсяги партії ідентичних товарів, умов поставки, комерційних умов не наведено.
Верховний Суд у постановах від 10.06.2021 у справі № 815/6854/17, від 14.07.2020 у справі № 809/1734/16) зазначив, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення у спірних випадках митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару, і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то колегія суддів зазначає наступне.
Із договору про надання правничої допомоги від 05.08.2024 №05/08/24, акту приймання-передачі наданих послуг від 06.08.2024 згідно договору про надання правничої допомоги від 05.08.2024 №05/08/24, рахунку-фактури від 08.08.2024 №08/08/24-1 та платіжної інструкції від 08.08.2024 №533 вбачається, що позивач сплатив АО «Преміум Сервіс» 10 000,00 грн. на оплату правової допомоги, яка відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг складається з: надання правових консультацій та роз`яснень з питань правомірності винесення рішень про коригування митної вартості товару (1,5 год) – 2 000,00 грн, складання позовної заяви (6 год) – 8 000,00 грн.
Згідно частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої вказаної статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/WestAllianceLimited проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.
Отже, наведеними вище правовими нормами встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Суд першої інстанції в повній мірі дослідив надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу та враховуючи складність справи, керуючись критерієм реальності адвокатських витрат та розумністю їхнього розміру, конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, дійшов правильного висновку про зменшення розміру заявлених витрат з 10000 грн до 5000 грн.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що з врахуванням наведених вище критеріїв, співмірною із наданими адвокатом послугами на виконання умов договору про надання правничої допомоги є сума 5000 грн.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі № 140/8636/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар