Справа № 539/5000/25
пров. № 2-др/544/8/26

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

22 червня 2026 року м. Пирятин
Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого - судді Нагорної Н. В.,
за участю:
секретаря Киричевської В. М.,
представника відповідача – адвоката Бойка Є.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Погорілого Руслана Олександровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИДНІПРОВСЬКИЙ КРАЙ» про розірвання договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В:

05 червня 2026 року представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Погорілий Р.О. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення для вирішення питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 26000грн. Заява мотивована тим, що рішенням від 04.06.2026 позовні ОСОБА_1 до СТОВ «ПРИДНІПРОВСЬКИЙ КРАЙ» про розірвання договору оренди землі задоволено. Під час розгляду справи позивачем було понесено витрати на надання правничої допомоги в сумі 26000грн, які він і просить стягнути з відповідача на користь позивачки.
У судове засідання представник позивачки не з`явився, подав заяву про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без його участі.
Від відповідача в особі його представника – адвоката Бойка Є.Г. на адресу суду надійшли заперечення щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу адвоката, в яких він просив відмовити у задоволенні заяви. В обґрунтування своїх заперечень адвокат зазначив наступне.
Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
До заяви про ухвалення додаткового рішення адвокатом додано копію акту виконаних робіт, звіт про витрати, договір №22/09/2025/1 про надання правничої допомоги, квитанцію про підписання договору за допомогою сервісу Вчасно.
Даним договором, а саме пунктом 3.1. Клієнт зобов`язується оплатити представнику вартість юридичних послуг (гонорар), що надаються у порядку та строки, визначені у додаткових угодах (замовленнях), які є невід`ємною частиною Договору, шляхом оплати виставлених представнику рахунків за послуги. Натомість представником Позивача не надано ані додаткові угоди, ані замовлення.
Більш того, документи, надані представником Позивача, не містять підписів ані зі сторони адвоката, ані зі сторони Клієнта.
Звертають увагу суду на той факт, що позовна заява про розірвання договору оренди землі була подана через підсистему Електронний суд представником Позивача 30 вересня 2025 року. Договір №22/09/2025/1 про надання правничої допомоги, укладений між адвокатом Погорілим Р.О. та клієнтом ОСОБА_1 , не містить підпису сторін. Натомість, відповідно до пункту 5.1. данного договору – цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами …. та діє до кінця року.
До вказаного договору представником Позивача додано також документ про підписання договору у сервісі Вчасно. Фактично даний договір про надання правничої допомоги підписано за допомогою КЕП обома сторонами лише 16 жовтня 2025 року о 10:05 зі сторони Гаркуши Т.О. і 16 жовтня 2025 року о 13:10 зі сторони Погорілого Р.О.
Таким чином, виходячи з даних обставин справи прослідковується той факт, що фактично правнича допомога Адвокатом Клієнту надавалась поза рамками діє підписаного у розумінні п. 5.1 даного договору, оскільки перераховані види правничих послуг згідно звіту про надані послуги, а саме п.1-7, вони надавались позам межами діючого договору про надання правничої допомоги № 22/09/2025/1.
Щодо необґрунтованості заявлених вимог щодо п.8 – написання відповіді на відзив та подальше представництво адвокатом інтересів клієнта в суді, вважають що заявлені вимоги не є співмірними, оскільки відповідь на відзив не містить нового обґрунтування або нових фактів, які б не були викладені Адвокатом у позовній заяві, а тому містить суто технічний характер. Щодо участі у судових засіданнях, то вони проводились представником Позивача у режимі відеоконференцзв`язку, а тому вказана сума також є неспівмірною.
Представник Позивача не надав у строки, визначені ЦПК України, документи, необхідні для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також докази, які підтверджують неможливість їх подання до дати розгляду справи по суті.
У постанові від 19 березня 2020 року у справі № 640/6209/19 Верховний Суд зазначав, що за загальним правилом питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи.
Разом з тим ст. 246 ЦПК України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 07 липня 2023 року у справі № 340/2823/21 зробив такі правові висновки. Частина сьома статті 139, частини третя, четверта статті 143 КАС України містять приписи, які дозволяють стороні надати суду докази, які підтверджують витрати на правничу допомогу, протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи, але за умови, що ця сторона зробить про це відповідну заяву до закінчення судових дебатів. Вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останнім етапом - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу. Коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду касаційної інстанції про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України.
Системний аналіз вищенаведених норм права, з врахуванням правових висновків Верховного Суду, дає підстави для висновку, що під час розгляду справи судом, останній зобов`язаний у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи, вирішити питання розподілу усіх судових витрат, про які заявила сторона, з урахуванням результату розгляду справи.
За загальним правилом усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи.
У позовній заяві представник Позивача просив стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору та орієнтовну суму витрат на правову допомогу у розмір 20000грн.
Разом з тим, до позовної заяви наданий лише ордер про надання правової допомоги адвокатом та свідоцтво про здійснення адвокатської діяльності.
Як вбачається з матеріалів справи представником Позивача до позову не було долучено договір про надання правничої допомоги, хоча виходячи з дати його укладання 22 вересня 2025 року він був у розпорядження представника Позивача.
Дана вимога в кодексі визначена з метою забезпечення процесуальної економії та прав сторін, які можуть подати заперечення на таку суму витрат, як неспівмірних чи необґрунтованих.
Остання системна правова позиція викладена у постанові від 23.01.2025 y справі №240/32993/23: «Верховний Суд у постановах від 14 листопада 2019 року у справі №826/15063/18 та від 22 жовтня 2021 року у справі №160/7922/20 виходив з того, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Адвокат (представник позивача) зазначив у позові, що докази про надання правничої допомоги будуть надані пізніше, проте до початку розгляду справи по суті та навіть до закінчення розгляду справи судом відповідних доказів не надав.
Жодних заяв із належними доказами про неможливість надання доказів понесення витрат на правничу допомогу до ухвалення рішення від представника Позивача не надходило.
Отже, представник Позивача не довів, що витрати на правничу допомогу були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним, обґрунтованим та співмірним, обставинам. Тому вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 26000,00грн не можуть бути задоволені.
Суд, розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, вислухавши доводи представника відповідача, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що подана заява про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Відповідно до статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Відповідно до частин 1,2 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Аналіз вказаних норм процесуального права говорить про те, що у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду № 346/2744/21 від 22 квітня 2024 року.
Отже, з доказів у справі убачається, що до закінчення судових дебатів сторона позивача не надала докази, що підтверджують розмір понесених нею витрат на правничу допомогу, а подала ці докази тільки з заявою про розподіл судових витрат.
Водночас, обґрунтувань поважності причин неподання доказів понесених судових витрат на правову допомогу до закінчення судових дебатів стороною позивача не надано.
За таких обставин суд уважає, що подана стороною позивача заява про ухвалення додаткового рішення для вирішення питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката не містить відповідно до вимог ч.1 ст.246 ЦПК України обґрунтування поважності причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів.
Таким чином суд дійшов висновку, що сторона позивача без поважних причин не подала усі докази на підтвердження розміру понесених нею судових витрат до ухвалення рішення у справі, не обґрунтувала поважності причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів, тому в суду згідно з ч.1 ст.246 ЦПК України відсутні підстави вирішувати питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позову.
Отже, заява про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 133, 137, 141, 246, 270 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

у задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Погорілого Руслана Олександровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИДНІПРОВСЬКИЙ КРАЙ» про розірвання договору оренди землі - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення проголошено 22.06.2026.

Суддя Н.В.Нагорна