ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/2986/26 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Керівника Ужгородські окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області до Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” та 2 філії “Карпатський лісовий офіс” Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” про визнання бездіяльності протиправно та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

06 травня 2026 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернувся Керівник Ужгородські окружної прокуратури (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул.Небесної Сотні, 6, код ЄДРПОУ 02909967) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Швабська, 14, код ЄДРПОУ 38015668) до Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” (01601 м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9А, код ЄДРПОУ 44768034) та 2 філії “Карпатський лісовий офіс” Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Собранецька, 15, код ЄДРПОУ 45554542), яким просить суд: "1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. 2. Залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Департамент екології та природніх ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації. 3. Визнати протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” в особі філії “Карпатський лісовий офіс” щодо незабезпечення проведення робіт із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення “Квазіпраліс Бистрицького лісництва” площею 48 га та зобов`язати останнього відповідно до вимог чинного законодавства України забезпечити розроблення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природнозаповідного фонду, на підставі якого провести роботи із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення “Квазіпраліс Бистрицького лісництва” шляхом закріплення їх в натурі (на місцевості). 4. Визнати протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” в особі філії “Карпатський лісовий офіс” щодо невстановлення охоронної зони пралісової пам`ятки природи місцевого значення “Квазіпраліс Бистрицького лісництва” площею 48 га та зобов`язати останнього відповідно до вимог чинного законодавства України провести роботи із встановлення охоронної зони пралісової пам`ятки природи місцевого значення “Квазіпраліс Бистрицького лісництва” та закріплення її в натурі (на місцевості). 5. Про час та місце розгляду справи повідомити сторони, Ужгородську окружну прокуратуру та Закарпатську обласну прокуратуру.".
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що визначення меж пралісової пам`ятки природи “Квазіпраліс Бистрицького лісництва” та визначення її охоронної зони може проводитися лише на підставі проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду, погодженого з Департаментом екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації, а відомості про встановлені межі мають бути внесені до Державного земельного кадастру. На підставі наказу державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” від 09.09.2024 №1526 створено філію “Карпатський лісовий офіс” державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України”. Враховуючи викладене, саме на державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України” в особі Філії “Карпатський лісовий офіс” ДСП “Ліси України”, як на постійного лісокористувача у зазначених правовідносинах, який є відповідачем, покладено обов`язок із вчинення дій по організації розробки проєкту землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду, а саме пралісової пам`ятки природи місцевого значення “Квазіпраліс Бистрицького лісництва”, визначення та закріплення на місцевості її меж та охоронної зони. Однак, зазначені обов`язки відповідачем не виконуються, проєкт землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду пралісової пам`ятки природи місцевого значення “Квазіпраліс Бистрицького лісництва” загальною площею 48 га, не розроблено, її межі та охоронні зони не визначені та не закріплені в натурі (на місцевості), не встановлено і обмежень у використанні земельної ділянки лісового фонду, в межах якої знаходиться заповідний об`єкт.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому заперечує щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву вказує на безпідставність тверджень прокурора про можливе нераціональне використання спірного об`єкта природно-заповідного фонду, оскільки такий передано під охорону та дотримання встановленого режиму. Вважає, що на відповідача, як на землекористувача, покладено лише зобов`язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження території у межах пралісової пам`ятки природи місцевого значення “Квазіпраліс Бистрицького лісництва”. В свою чергу, Філія виконує свої обов`язки щодо здійснення охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду. В свою чергу обов`язки щодо закріплення меж такої пам`ятки природи в натурі на відповідача не покладено. Питання організації та здійснення землеустрою об`єктів природно-заповідного фонду це компетенція органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, а не землекористувачів, які є суб`єктами господарювання.
Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача письмові пояснення щодо позову до суду не надходили.
Відповідно до статі 162 частини 6 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно із статтею 262 частиною 5 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Зважаючи на вимоги статті 162 частини 6 КАС України, суд вважає, що розгляд справи може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне. 
Судом встановлено, що рішенням Закарпатської обласної ради № 153 від 25 лютого 2021 року «Про оголошення об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення» пралісову пам`ятку природу «Квазіпраліс Бистрицького лісництва» площею 48 га оголошено об`єктом природно-заповідного фонду місцевого значення без вилучення від землекористувача - державного підприємства «Великоберезнянське лісове господарство» (а.с. 14). 
Згідно Положення про пралісову пам`ятку природу місцевого значення «Квазіпраліс Бистрицького лісництва», затвердженого розпорядження голови Закарпатської обласної військової адміністрації № 534 від 13.05.2024 (далі – Положення № 534) вона входить до складу природно-заповідного фонду України і охороняється як національне надбання, щодо якого встановлений особливий режим охорони, відтворення та використання (а.с.а.с. 15-17). 
Пунктом 1.6 Положення № 534 передбачено, що межі Пам`ятки природи встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж в натурі його межі визначаються відповідно до проекту його створення. 
Пунктом 1.5 Положення № 534 встановлено, що на землекористувача покладено зобов`язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження Пам`ятки природи.
Зокрема, на запит прокуратури Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області листом № 10-7-0.31-6277/2-25 від 19 грудня 2025 року повідомило про те, що в Державному фонді документації із землеустрою та оцінки земель відсутня документація із землеустрою стосовно об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення пралісової пам`ятки природи «Квазіпраліс Бистрицького лісництва» (а.с. 26). 
До Департаменту екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду - пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Квазіпраліс Бистрицького лісництва» на розгляд та погодження також не надходив, в департаменті відсутня інформація щодо визначених на місцевості меж та охоронних зон цієї пам`ятки, що підтверджується листом № 02.01-04/1402 від 27 листопада 2025 року (а.с. 29). 
З відповіді філії «Карпатський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» №24903/39.2.2.4-025744/21.25-2024 від 01 грудня 2025 року вбачається, що на об`єкт природно- заповідного фонду «Квазіпраліс Бистрицького лісництва» проект землеустрою не виготовлявся та його межі не виносились. Також не визначено на місцевості межі охоронної зони пралісової пам`ятки «Квазіпраліс Бистрицького лісництва» (а.с. 36).
Вважаючи протиправною бездіяльність ДП “Ліси України” в особі Філії “Карпатський лісовий офіс”, яка полягає у незабезпечення проведення робіт із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення «Квазіпраліс Бистрицького лісництва», закріплення їх в натурі та не встановлення охоронної зони щодо неї, прокурор звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень статті 43 Земельного кодексу України (далі – ЗК України), землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва) (стаття 44 ЗК України).
Вищезазначене кореспондується з положеннями Закону України “Про природно-заповідний фонд України” від 16.06.1992 №2456-XII (далі – Закон України № 2456-XII).
Згідно із статтею 7 Закону України № 2456-XII межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Статтею 53 частиною 6 Закону України № 2456-XII визначено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.
Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження (стаття 26 частина 3 Закону України № 2456-XII).
Окрім того, відповідно до положень статті 60 частини 2 Закону України № 2456-XII, охорона територій та об`єктів природно-заповідного фонду інших категорій покладається на підприємства, установи та організації, у віданні яких вони перебувають.
Згідно із статтею 79-1 частиною 1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Відповідно до статті 2 Закону України “Про землеустрій”, землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.
Статтею 20 Закону України “Про землеустрій” визначено, що землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності, в тому числі, в разі розробки документації із землеустрою щодо організації раціонального використання та охорони земель; встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути).
Підставою для здійснення землеустрою, відповідно до статті 22 Закону України “Про землеустрій”, є рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою, укладені договори між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судові рішення.
Згідно зі статтею 25 Закону України “Про землеустрій”, одним із видів документації із землеустрою є проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.
Замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи (стаття 26 Закону України “Про землеустрій”).
Статтею 47 частиною 1 Закону України “Про землеустрій” передбачено, що проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду розробляються з метою: а) збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу; б) створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму; в) створення приміських зелених зон, збереження і використання об`єктів культурної спадщини; г) проведення науково-дослідних робіт; ґ) встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг; д) визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.
Відповідно до статті 47 частини 2 Закону України “Про землеустрій”, проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються на підставі укладених договорів між замовниками документації із землеустрою та її розробниками.
Межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон встановлюються і по суходолу, і по водному простору.
Рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.
Відомості про межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, межі обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів вносяться до Державного земельного кадастру.
З огляду на вказане, природоохоронне законодавство України передбачає ідентифікацію територій природно-заповідного фонду, в тому числі шляхом встановлення в натурі їх меж, для чого в обов`язковому порядку розробляються проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду.
Встановлення меж територій природно-заповідного фонду є одним з обов`язкових за законом заходів із землеустрою, який забезпечує закріплення на місцевості меж цих територій з метою їх раціонального використання та охорони.
Вказане узгоджується з правовою позицію Верховного Суду, висловленою в постановах від 29 листопада 2024 року у справі №260/1681/23 та від 28 серпня 2025 року у справі №600/3379/23-а.
Законодавчими нормами на землекористувачів земельних ділянок об`єктів природно-заповідного фонду покладено обов`язок забезпечувати охорону та збереження територій таких об`єктів. 
Судом встановлено, що ДП “Ліси України” в особі Філії “Карпатський лісовий офіс”, було передано під охорону та дотримання встановленого режиму об`єкт природно-заповідного фонду місцевого значення - пралісова пам`ятка природи “Квазіпраліс Бистрицького лісництва” загальною площею 48 га. Тому, враховуючи вищезазначені законодавчі норми, суд вважає, що саме на відповідача покладено обов`язок із вчинення дій по організації і встановленні меж території такого природно-заповідного об`єкта, визначення та закріплення на місцевості його меж та охоронної зони.
Разом з тим, в спірних правовідносинах ДП “Ліси України” в особі Філії “Карпатський лісовий офіс” взятих на себе зобов`язань не виконало, заходів для оформлення землевпорядної документації пам`ятки природи та визначення меж такої в натурі (на місцевості) не вчинило.
Як встановлено статтею 30 Закону України “Про землеустрій” та статтею 186 частиною 3 пунктом 3 ЗК, проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення зобов`язано погоджувати з структурним підрозділом відповідної обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища (у разі наявності територій чи об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення).
Втім, визначення меж пралісової пам`ятки та її охоронної зони може проводитися лише на підставі проєкту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду, погодженого з Департаментом, чого в даному випадку не було. Відомості про встановлені межі природно-заповідного об`єкта мають бути внесені до Державного земельного кадастру.
Оскільки проєкт землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду - пралісової пам`ятки не розроблено, її межі та охоронні зони не визначені та не закріплені в натурі (на місцевості), суд вважає обґрунтованими заявлені позовні вимоги. Відсутність відповідної землевпорядної документації унеможливлює встановлення правового режиму охорони об`єкта, що, в свою чергу, створює ризики порушення вимог природоохоронного законодавства та знижує рівень правового захисту об`єкта як складової частини природно-заповідного фонду України.
У відповідності до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. 
Отже, дослідивши вищенаведені обставини справи крізь призму законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд, –

УХВАЛИВ:

Позов Керівника Ужгородські окружної прокуратури (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул.Небесної Сотні, 6, код ЄДРПОУ 02909967) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Швабська, 14, код ЄДРПОУ 38015668) до Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” (01601 м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9А, код ЄДРПОУ 44768034) та 2 філії “Карпатський лісовий офіс” Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Собранецька, 15, код ЄДРПОУ 45554542) про визнання бездіяльності протиправно та зобов`язання вчинити дії – задовольнити. 
Визнати протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” в особі філії “Карпатський лісовий офіс” щодо незабезпечення проведення робіт із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення “Квазіпраліс Бистрицького лісництва” площею 48 га.
Зобов`язати Державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України” в особі філії “Карпатський лісовий офіс” відповідно до вимог чинного законодавства України забезпечити розроблення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природнозаповідного фонду, на підставі якого провести роботи із винесення меж пралісової пам`ятки природи місцевого значення “Квазіпраліс Бистрицького лісництва” шляхом закріплення їх в натурі (на місцевості). 
Визнати протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” в особі філії “Карпатський лісовий офіс” щодо невстановлення охоронної зони пралісової пам`ятки природи місцевого значення “Квазіпраліс Бистрицького лісництва” площею 48 га.
Зобов`язати Державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України” в особі філії “Карпатський лісовий офіс” відповідно до вимог чинного законодавства України провести роботи із встановлення охоронної зони пралісової пам`ятки природи місцевого значення “Квазіпраліс Бистрицького лісництва” та закріплення її в натурі (на місцевості).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Суддя	С.Є. Гаврилко