Номер провадження 2/754/8676/26
Справа №754/6945/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

02 липня 2026 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Коваленко І.І. 
за участю секретаря судового засідання Гуцул Д.Г.
за участю представника позивачки ОСОБА_1 ,
розглянув у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням
Стислий виклад позиції позивачки
У квітні 2026 року ОСОБА_2 (надалі - Позивач) подала до Деснянського районного суду міста Києва позовну заяву до ОСОБА_3 (надалі - Відповідач) про визнання Відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути понесені судові витрати.
Позов обґрунтовано тим, що Відповідач зареєстрований у спірній квартирі, однак фактично у ній не проживає близько семи років. Він не бере участі в утриманні житла, витрат на оплату житлово комунальних послуг не несе, його особисті речі у квартирі відсутні. Позивач зазначає, що така тривала відсутність Відповідача створює перешкоди у належному оформленні та реалізації житлових прав, управлінні житлом і вільному користуванні приміщенням.
Стислий виклад позиції відповідача
Відповідач відзив на позов не подав.
КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
11.04.2026 Позивачка звернулася до суду з позовом.
27.04.2026 Деснянський районний суд м. Києва постановив ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання.
17.06.2026 за результатами підготовчого судового засідання суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Відповідач у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про судове засідання.
Суд надсилав ухвалу, позовну заяву з додатками та судову повістку про виклик до суду на адресу, що є зареєстрованим місцем проживання Відповідача. Відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання є належним повідомленням (пункт 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України).
Суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу (частина перша статті 240 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 233 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в разі неявки у судове засідання учасника справи щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (постанова Верховного Суду від 13.11.2020 у справі № 359/5348/17).
У зв`язку з ненаданням Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, і не заявлення клопотання про надання додаткового часу для подання відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина восьма статті 178, частина друга статті 191 ЦПК України).
УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ЇХ ОЦІНКА
14.02.1967 громадянину ОСОБА_4 та членам його сім`ї, дружині ОСОБА_2 та сину ОСОБА_5 Виконавчий комітет Шевченківської районної ради депутатів трудящих міста Києва видав ордер № Б 61633 на право зайняття житлового приміщення - квартира, яка складалося з двох кімнат загальною житловою площею 30,5 кв. м. у квартирі АДРЕСА_2 ).
Надалі, 03.06.1992 ОСОБА_2 дозволено змінити договір найму квартири у зв`язку зі смертю чоловіка - основного наймача.
Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є онуком Позивачки. Він з 28.01.1992 був зареєстрований у квартирі.
Відповідно до довідки Комунального концерну "Центр комунального сервісу" Деснянського району міста Києва від 09.11.16 № 03/05-3843, виданої на ім`я Позивачки, ОСОБА_2 мешкає та зареєстрована в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з цієї довідкою, спірна квартира розташована на 6-му поверсі 9-поверхового будинку, складається з 2-х кімнат та має житлову площу 30,60 кв. м. Власником особового рахунку зазначено ОСОБА_4 з відміткою про його смерть та виписку 09.06.1992 .
Також цією довідкою підтверджується склад осіб, які зареєстровані у спірному житловому приміщенні, а саме: ОСОБА_2 (дружина), 1941 року народження, зареєстрована з 31.08.1967; ОСОБА_5 (син), 1962 року народження, зареєстрований з 25.01.1984; ОСОБА_6 (онука), 1990 року народження, зареєстрована з 13.12.2005; ОСОБА_7 (син), 1968 року народження, зареєстрований з 15.12.1987; ОСОБА_3 (онук), 1991 року народження, Відповідач у справі, зареєстрований з 28.01.1992.
Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (лист від 17.06.2026 № 754/6945/26), Відповідач востаннє перетнув державний кордон України на виїзд 08.02.2020 та після цього в Україну не повертався. 
Факт тривалого непроживання Відповідача за місцем реєстрації також підтверджується довідками об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КІОТО 3" від 30.03.2025 № 2, від 30.06.2025 № 6, від 30.09.2025 № 9, від 30.12.2025 № 13 та від 30.01.2026 № 1. 
Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 (батько Відповідача) надав усні покази та пояснив, що Відповідач у 2019 році виїхав за кордон, де працевлаштувався, одружився, створив сім`ю та має дитину. Свідок підтвердив, що особисті речі Відповідача у спірній квартирі відсутні, окремого спального місця він ніколи там не мав. Відповідач не бере жодної участі в оплаті житлово-комунальних послуг. Свідок також вказав, що спілкувався з сином, і той не має наміру повертатися в Україну та не заперечує проти позбавлення його права користування цим житлом.
Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 (дядько Відповідача) надав подібні покази. Він підтвердив, що Відповідач фактично не проживає у квартирі з 2019 року, виїхав за кордон ще до початку війни та жодної допомоги родині не надає. Свідок підтвердив відсутність будь-яких речей Відповідача у приміщенні та повідомив, що всі витрати на утримання квартири і догляд за хворою матір`ю-позивачкою несуть він та його брат.
Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції України).
Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (стаття 29 ЦК України).
15 лютого 2026 року набув чинності Закон України № 4751-IX "Про основні засади житлової політики".
Підпунктом 1 пункту 2 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону визнано таким, що втратив чинність Житловий кодекс України, крім статей 31-42, 43-46, 47-49, 51-53, 57-60, 71, 72, 127-132-2, що продовжують діяти до дня початку функціонування Єдиної інформаційно-аналітичної житлової системи.
Зокрема, стаття 71 ЖК України установлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, згідно з частинами першою, другою якої при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.
У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті (частина п`ята статті 71 ЖК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідачів понад встановлені ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, у цей строк перериває строк тимчасової відсутності. За тимчасової відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому під час розгляду позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності (постанова Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 161/126/23).
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Під час вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи в жилому приміщенні понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів (постанова Верховного Суду від 26.09.2024 року у справі № 183/271/22).
Вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 в справі № 182/6536/13). На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо) (постанова Верховного Суду від 17.06.2024 в справі № 404/9215/19).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 755/1139/18).
Позивачка довела, що Відповідач не проживав у квартирі понад шість місяців до звернення з позовом без поважних причин. Відсутність Відповідача за місцем реєстрації має тривалий, систематичний та безперервний характер. Відповідач обрав інше постійне місце проживання за кордоном та створив там сім`ю. Натомість Відповідач не надав суду жодних доказів наявності поважних причин його відсутності, передбачених статтею 71 ЖК України. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що Позивачка чи інші мешканці квартири створювали Відповідачу будь-які перешкоди у користуванні житловим приміщенням, або що він звертався до суду чи правоохоронних органів із заявами про усунення таких перешкод.
Керуючись принципом змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, Суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Позивачка ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 ).
Відповідач ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
повне рішення підписано та проголошено 2.07.2026 року

Суддя Інна КОВАЛЕНКО