ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" червня 2026 р. Справа№ 910/1712/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Євсікова О.О.
суддів: Корсака В.А. 
Алданової С.О. 

за участю:
секретаря судового засідання: Лукінчук І.А.,
представників сторін:
від позивача: Киселиця І.Ю. (поза межами приміщення суду);
від арбітражного керуючого Шевцова Є.В.: Киселиця І.Ю. (поза межами приміщення суду);
від відповідача: Журавель О.В. (в залі суду);

розглянувши апеляційні скарги 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 (повний текст складено 29.05.2025) 
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2025 (повний текст складено 12.06.2025)
у справі № 910/1712/25 (суддя Мудрий С.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Укрнікельхром"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
про зобов`язання прийняти товар та стягнення 16 561 092,57 грн,

в с т а н о в и в т а к е.

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Укрніхром" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - Оператор ГТС), в якому просило суд:
- зобов`язати Оператора ГТС прийняти від Товариства замовлений по Договору №4600006009 від 18.04.2022 товар - панель полімерну для будівництва тимчасових доріг (Ground-Mat K-mat Ocean-Land) у кількості 166 одиниць, загальною вартістю 12 847 511,57 грн;
- стягнути з Оператора ГТС на користь Товариства 16 561 092,35 грн, з яких 12847511,57 грн - основна заборгованість, 698 904,63 грн - пеня, 1 914,81 грн -0,01% річних, 1 902 161,34 грн - інфляційні втрати, 1 110 600,00 грн - збитки за зберігання неприйнятого товару.
На обґрунтування заявлених вимог Товариство посилається на безпідставну відмову Оператора ГТС прийняти замовлений за договором №4600006009 від 18.04.2022 товар та несплату його вартості. Товариство зазначає, що у зв`язку з відмовою Оператора ГТС прийняти товар воно (Товариство) зазнало збитків у формі орендної плати за зберігання неприйнятого товару, які Оператор ГТС зобов`язаний відшкодувати.

У квітні 2025 року позивач подав заяву про зміну свого найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Укрніхром" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Укрнікельхром" (далі - Товариство).

Позиції учасників справи.
У відзиві на позовну заяву Оператор ГТС проти заявлених до нього вимог заперечив та просив відмовити у задоволенні позову.
Заперечуючи проти позову, Оператор ГТС посилається на порушення Товариством строків поставки товару за заявкою №1 від 26.04.2022 та вважає, що Товариство не довело наявності форс-мажорних обставин, які унеможливлювали би належне виконання договірного зобов`язання. Оператор ГТС вважає, що у зв`язку з цим у нього виникло право на одностороннє розірвання договору шляхом направлення листа №ТОВ ВХ-23-6746 від 26.05.2023. На думку Оператора ГТС, за таких обставин прийняття товару за закритим договором є неможливим, а тому відсутній і обов`язок здійснити оплату вартості такого товару. За доводами Оператора, оскільки вимога про сплату основного боргу є необґрунтованою, відповідно, нараховані на таку суму штрафні санкції, компенсаційні виплати та проценти річних, з огляду на їх похідних характер, також не підлягають стягненню.

У відповіді на відзив Товариство проти наведених Оператором ГТС доводів заперечило та зазначило, що доводи відповідача були спростовані у межах іншої господарської справи - №904/5557/23. Товариство також відзначило, що Оператор ГТС подав відзив поза межами встановленого судом строку, а тому відзив має бути залишений без розгляду. 

У запереченні на відповідь на відзив Оператор ГТС просив відмовити у задоволенні позову за наведених у відзиві підставі, а також стверджував про подання ним відзиву у межах встановленого судом строку.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 позов задоволено частково. Зобов`язано Оператора ГТС прийняти від Товариства замовлений товар за договором про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 18.04.2022 №4600006009, а саме: Панель полімерна для будівництва тимчасових доріг (Ground-Mat K-Мat Ocean-Land) у кількості 166 одиниць загальною вартістю 12 847 511,57 грн. Стягнуто з Оператора ГТС на користь Товариства 12 847 511,57 грн вартості товару та 156 592,54 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
Суд визнав доводи відповідача про розірвання договору на підставі пп. 6.2.7 необґрунтованими та безпідставними. 
Оскільки поставка товару здійснюється на підставі заявки покупця, а матеріали справи не містять ані належним чином направленої відповідної заявки, ані будь-яких інших доказів вчинення покупцем необхідних дій для забезпечення передання та одержання товару за договором, строк дії якого закінчився, суд визнав вимогу Товариства про зобов`язання Оператора ГТС прийняти товар та сплатити його вартість у розмірі 12 847 511,57 грн обґрунтованою, а позов в цій частині таким, що підлягає задоволенню.
Щодо вимог Товариства про стягнення пені, процентів річних та інфляційних втрат суд зазначив, що за умовами договору зобов`язання з поставки товару виникає лише на підставі заявки покупця, а зобов`язання з оплати товару виникає у покупця лише через 30 днів після отримання товару і оскільки позивач не довів порушення відповідачем грошового зобов`язання з оплати товару, відповідні вимоги не підлягають задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні вимог Товариства про стягнення плати за зберігання товару, суд зазначив, що реальним доказом понесення таких витрат є відповідні платіжні документи (платіжні доручення, платіжні інструкції, чеки і т.д.), на підставі яких здійснюється оплата за зберігання товару на розрахунковий рахунок зберігача. Оскільки матеріали справи не містять відповідних платіжних документів, відповідно, позивач не довів понесення витрат за зберігання товару.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2025, Оператор ГТС звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання прийняти від Товариства замовлений товар за договором товар у кількості 166 одиниць загальною вартістю 12 847 511,57 грн та стягнення грошових коштів у розмірі 12 847 511,57 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволені позову; судові витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача у справі.
Оператор ГТС України не погоджується з висновками суду, вважає оскаржуване рішення в частині задоволених вимог необґрунтованим та незаконним; таким, що ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; за невідповідності викладених в оскаржуваному судовому рішенні висновків фактичним обставинам справи; таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
На думку скаржника, місцевий господарський суд не взяв до уваги той факт, що в укладеному між сторонами договорі поставки покупець та постачальник визначили кореспондуючий обов`язок відповідача здійснити поставку товару позивачу на підставі направленої ним заявки. Умовами договору не передбачено, у який саме спосіб така заявка повинна бути направлена - чи електронною поштою, чи засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» чи вручена особисто керівнику Товариства. Судами встановлено, що в матеріалах справи містяться як належним чином завірена копія заявки №1 на поставку товару, так і скріншоти доказів надсилання вказаної заявки на електронну адресу позивача. Відповідач неодноразово направляв листи, в яких зазначав вихідні дані заявки №1, а позивач жодного разу під час доставки товару з Китаю не звернувся до відповідача про неотримання вказаної заявки, крім того, сам же позивач при отриманні сертифікату ТПП серед документів подав копію вказаної заявки. 
Апелянт вважає, що у суду повинно було виникнути питання, а все ж таки як позивач отримав в розпорядження вказану заявку №1 на поставку товару, чому протягом тривалого часу не звернувся до відповідача за отриманням вказаної заявки. Всі ці обставини свідчать про те, що судом неповно були дослідженні всі обставини справи. 
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд повинен був чітко сформувати обґрунтованість свого рішення та зазначити, отримана чи не отримана позивачем заявка №1, та як наслідок правильно кваліфікувати спірні правовідносини.
Скаржник зазначає, що якщо заявка №1 на поставку товару не була отримана позивачем, то фактично обов`язок з поставки товару у позивача так і не виник. Обов`язок позивача поставити на адресу відповідача погоджений умовами договору товар, напряму залежить від строку направлення покупцем заявки на поставку товару, з урахуванням якої, враховуючи п. 5.3 договору, визначається строк для поставки та кількість товару, який має бути поставлений постачальником. Неотримання постачальником заявки на поставку товару не зумовлює у нього обов`язку поставки товару та, відповідно, у покупця - його прийняти.
Оператор ГТС зазначає, що оскільки сама по собі специфікація до договору не є замовленням товару, який покупець має прийняти та оплатити, то відповідач мав приймати та оплачувати лише той товар, який було ним замовлено відповідною заявкою.
Крім того, відповідач надав суду сертифікат Запорізької ТПП № 2300-23-2017 від 26.04.2023, виданий на підставі письмового звернення ТОВ «ВКФ «УКРНІХРОМ» 04:04-7 від 04.04.2023. Серед додатків, які були подані ТОВ «ВКФ «УКРНІХРОМ» до Запорізької ТПП, була заявка №1 на поставку товарів (ТОВВИХ-22-4250 від 26.04.2022) і на цю заявку є посилання у сертифікаті Запорізької ТПП № 2300-23-2017 від 26.04.2023. 
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції вказану обставину проігнорував та не надав їй будь-якої оцінки, обмежившись посиланням на преюдиційність встановлених обставин у іншій справі.
Апелянт вважає, що якби суд першої інстанції належним чином встанови всі обставин справи, то неодмінно дійшов би висновку про правомірність розірвання спірного договору відповідно до його п. 6.2.1, 6.2.7. 
Оператор ГТС зазначає, що листом від 26.05.2023 за вих. № ТОВВИХ-23-6746 повідомив ТОВ ВКФ «Укрніхром», що оскільки станом на 26.05.2023 постачальник не здійснив жодної поставки товару та не надав згідно з умовами договору підтвердження підстав для посилання на настання обставин непереборної сили, відповідно до регламентованих Законом України «Про публічні закупівлі» строків закриття договорів договір буде закритий 26.05.2023.
Скаржник також вважає, що суд, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині зобов`язання прийняти та оплатити товар, фактично завчасно нівелював право покупця належним чином прийняти товар за якістю, кількістю та його невідповідністю вимогам Специфікації, як це визначено п. 5.1 та 5.13 договору. Крім того, суд не встановив, з якого моменту у позивача почався та до якого моменту тривав обов`язок здійснити поставку товару, оскільки безперечно право відповідача за вказаним договором було порушено.
За доводами апелянта, Товариство, звертаючись з вимогою про зобов`язання прийняти товар за договором поставки, обрало неналежний спосіб судового захисту та при цьому не обґрунтувало, яке право та в який спосіб порушено, не визнано чи оспорено відповідачем.

Позиції учасників справи.
Товариство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів Оператора ГТС заперечує, наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Також Товариство надало пояснення щодо строку дії договору та пояснення стосовно суті спору у справі № 910/1712/25 з урахуванням позиції Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, а також додаткових преюдиційних фактів. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1712/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Оператора ГТС на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 до надходження матеріалів справи №910/1712/25.

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2025 заяву Товариства про розподіл судових витрат задоволено частково. Стягнуто з Оператора ГТС на користь Товариства витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 685,18 грн. В іншій частині заяви відмовлено.
Суд встановив, що Товариство понесло витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 46 000,00 грн. Оскільки у позовній заяві Товариство заявило попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у розмірі 50 000,00 грн (витрати на правову (правничу) допомогу), суд дійшов висновку про відсутність підстав для відмови у відшкодуванні судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу на підставі ч. 6 ст. 129 ГПК України.
Розглянувши доводи Оператора ГТС про неспівмірність розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставини неспівмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу. Пояснення відповідача щодо неспівмірності суд визнав необґрунтованими як такі, що за своїм змістом є оціночними та не підтверджені відповідними доказами. 
Враховуючи складність справи та розгляд її в загальному позовному провадженні, ціну позову, кількість та обсяг доказів, суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. 
Разом з тим, застосувавши положення п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, суд дійшов висновку, що заява Товариства про розподіл судових витрат підлягає частковому задоволенню у пропорційному розмірі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2025, Оператор ГТС звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване додаткове рішення скасувати та, у разі якщо апеляційний суд дійде висновку про наявність підстав для стягнення витрат відповідача на правничу допомогу, зменшити розмір таких витрат на 99,9%.
Скаржник вважає, що суд неповно з`ясовував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
За доводами апелянта, позовна заява товариства та заява про розподіл судових витрат містять інформацію про те, що позивач очікує на понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 50 000 грн, однак розрахунок таких витрат не наданий. Апелянт зазначає, що на дату подання позовної заяви (12.02.2025) додаткова угода №9 від 15.01.2025 до договору про надання правової допомоги №94 від 23.01.2023 вже була укладена, але копію зазначеної додаткової угоди №9 від 15.01.2025 було надано лише із заявою про розподіл судових витрат.
Оператор ГТС стверджує, що до закінчення судових дебатів Товариство не подало заяву про надання доказів понесення ним (позивачем) витрат на професійну правничу допомогу та не навело обставин, які перешкоджають поданню такої заяви в ході судового розгляду. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду.
Скаржник зазначає, що позивач не надав до матеріалів справи доказів, які беззаперечно свідчать про те, що адвокатські послуги надавались йому у заявлених ним обсягах. 
Оператор ГТС наголошує на тому, що суд першої інстанції не врахував неспівмірність заявлених до стягнення судових витрат зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Апелянт зауважує, що рішенням від 13.05.2025 у цій справі позовні вимоги задоволені частково, суд відмовив у задоволені позовних вимог на суму 3 713 580,78 грн, а тому не підлягає стягненню вся заявлена сума витрат на правничу допомогу, виходячи з положень ст. 129 ГПК України.
Крім того, Оператор ГТС навів підстави, за яких сума понесених Товариством витрат, у разі їх покладення на відповідача, має бути зменшена на 99,9%.

Позиції учасників справи.
Товариство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів Оператора ГТС заперечує, наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.06.2025 передано апеляційну скаргу Товариства на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2025 колегії у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1712/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Оператора ГТС на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2025 до надходження матеріалів справи №910/1712/25.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті.
07.07.2025 матеріали справи №910/1712/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Оператора ГТС на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2025 у справі №910/1712/25. Розгляд справи призначено на 03.09.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Оператора ГТС на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 у справі №910/1712/25. Повідомлено сторонам, що розгляд апеляційних скарг Оператора ГТС на рішення від 13.05.2025 та на додаткове рішення від 10.06.2025 Господарського суду міста Києва у справі №910/1712/25 буде здійснюватися в одному апеляційному провадженні. Розгляд справи призначено на 03.09.2025.
У судових засіданнях 03.09.2025 та 06.10.2025 колегія суддів протокольними ухвалами оголошувала перерви у розгляді справи згідно зі ст. 216 ГПК України.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 задоволено клопотання арбітражного керуючого Шевцова Є.В. про відкладення розгляду апеляційних скарг Оператора ГТС на рішення від 13.05.2025 та на додаткове рішення від 10.06.2025 Господарського суду міста Києва у справі №910/1712/25. Відкладено судове засідання до 05.11.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2025 повідомлено Товариство, що наступне судове засідання у справі відбудеться 12.11.2025. 
У судових засіданнях 12.11.2025 та 15.12.2025 колегія суддів протокольними ухвалами оголошувала перерву у розгляді справи згідно зі ст. 216 ГПК України.
Судове засідання, призначене на 12.01.2026, не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги по місту Києву з 14:26 до 14:42.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 призначено судове засідання на 25.02.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 провадження у справі №910/1712/25 було зупинено до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №910/8181/24. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 на задоволення відповідного клопотання представника Товариства Киселиці І.Ю. поновлено апеляційне провадження у справі № 910/1712/25. Розгляд справи призначено на 03.06.2026.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Щодо апеляційної скарги Оператора ГТС на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2025.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
Господарський суд Дніпропетровської області розглянув справу №904/5557/23 за позовом Оператора ГТС до Товариства про стягнення штрафних санкцій у сумі 3 263 267,94 грн та ухвалив рішення від 11.04.2024, залишене без змін постановами Центрального апеляційного господарського суду від 13.11.2024 та Верховного Суду від 12.03.2025, якими встановлено таке.
18.04.2022 Оператор ГТС (покупець) та Товариство (постачальник) уклали договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) №4600006009 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язався у визначений строк передати у власність покупця конструкційні матеріали (панель полімерна для будівництва тимчасових доріг, товари), зазначені у Специфікації, яка наведена в додатку 1 до цього договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари.
Найменування (номенклатура, асортимент), кількість товарів, одиниця виміру, ціна за одиницю, строк поставки, місце поставки, інші умови зазначаються у Специфікації (п. 1.2 договору).
Якість, комплектність, тара, упаковка та маркування товару погоджені сторонами у розділі 2 договору.
Згідно з п. 3.1 ціна договору становить 12 847 511,57 грн (разом із ПДВ).
Порядок розрахунків узгоджений сторонами в розділі 4 договору - покупець зобов`язаний оплатити вартість переданих товарів не раніше 20 та не пізніше 30 календарних днів з дати поставки.
Постачальник зобов`язується передати покупцю товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до Специфікації (абз. 1 п. 5.1 договору).
Відповідно до п. 5.6, 5.7 договору право власності на товари переходить від постачальника до покупця в дату прийняття товарів покупцем за видатковою накладною. Приймання покупцем товарів за видатковою накладною не є підтвердженням належного виконання постачальником його обов`язку з поставки товарів за цим договором та відсутності у покупця претензій до постачальника щодо якості та комплектності товарів. Такі претензії можуть бути заявлені покупцем постачальнику у порядку, визначеному цим договором та чинним законодавством.
Датою поставки товарів за цим договором є прийняття покупцем товарів за кількістю та якістю відповідно до п. 5.13 цього договору та передача постачальником покупцю в повному обсязі документів: видаткової накладної; документа про підтвердження якості товарів на кожну одиницю (або партію) товару: технічна специфікація, сертифікат якості, сертифікат ISO 9001:2015; технічна специфікація продукції, схема кріплення; товарно-транспортна накладна; рахунок-фактура (п. 5.8 договору).
Приймання товарів за кількістю та якістю здійснюється на підставі акта приймання товарів за кількістю та якістю (п. 5.13 договору).
Розділом 6 договору визначено, що покупець має право (поміж-іншим): відмовитися в односторонньому порядку від цього договору, якщо постачальник не виконує або виконує неналежним чином умови цього договору, а також передає неякісні товари на підставі ч. 3 ст. 651 ЦК України, повідомивши його про це у письмовій формі шляхом направлення відповідного повідомлення із зазначенням дати розірвання договору на адресу постачальника, вказану у розділі 15 договору, та/або електронну адресу постачальника, вказану в п. 14.12 цього договору. В цьому випадку договір вважається розірваним (припиненим) з дати, зазначеної в повідомленні покупця (п. 6.2.1 договору).
Вимагати від постачальника здійснення поставки товарів на умовах цього договору (п. 6.2.6 договору).
Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором (п. 6.3.1 договору).
Негайно письмово інформувати покупця про ускладнення, які виникають в ході виконання своїх зобов`язань за договором, або про наявність обставин, що впливають на якість товарів, строки поставки товарів (п. 6.3.6 договору).
За умовами п. 7.2 договору у разі порушення покупцем строків оплати за цим договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Сплата пені не звільняє покупця від виконання зобов`язання за цим договором.
Жодна із сторін не нестиме відповідальності за повне або часткове невиконання будь-яких умов цього договору у разі настання надзвичайних та невідворотних обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, а саме: загрози війни, збройного конфлікту або серйозної погрози такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись, ворожі атаки, блокади, військове ембарго, дії іноземного ворога, загальну військову мобілізацію, військові дії, оголошену та неоголошену війну, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратство, безлади, вторгнення, блокаду, революцію, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантин, встановлений КМУ або уповноваженим органом країни виробника товару*, експропріацію, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізицію, громадську демонстрацію, блокаду, страйк, аварію, протиправні дії третіх осіб, пожеж, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборону (обмеження) експорту / імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (п. 8.1 договору).
Сторони протягом 10 календарних днів повинні сповістити одна одну про початок обставин непереборної сили (форс-мажору) у письмовій формі. Повідомлення про початок дії обставин непереборної сили (форс-мажору) та строк їх дії підтверджується сертифікатом ТПП України та/або відповідним документом, виданим уповноваженим органом країни виробника товару*, де виникли дані обставини (п. 8.2 договору).
Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї із сторін про неможливість виконання прийнятих за цим договором зобов`язань внаслідок дії обставин непереборної сили та/або ненадання сертифікату Торгово-промислової палати України / відповідного документу уповноваженого органу країни виробника Товару*, не позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань.
*Відповідний документ повинен бути належним чином легалізований на території України (наприклад, шляхом проставлення апостилю, легалізований в консульській установі України в державі, де відбулися обставини непереборної сили) та мати нотаріально засвідчений переклад українською мовою (п. 8.3 договору).
Сторони дійшли згоди, що у разі настання обставин непереборної сили виконання зобов`язань за цим договором продовжується на строк, відповідний строку дії вказаних обставин (п. 8.4 договору).
Якщо обставини непереборної сили безперервно триватимуть понад 90 календарних днів, кожна із сторін матиме право в односторонньому порядку розірвати договір, письмово повідомивши про це іншу сторону не пізніше ніж за 20 календарних днів до очікуваної дати розірвання (п. 8.5 договору).
Відповідно до п. 12.1 цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30.11.2022, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.
Закінчення терміну (строку) дії цього договору не звільняє сторони від виконання обов`язків, взятих на себе за цим договором, та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 12.2 договору).
У розділі 13 договору сторони узгодили порядок здійснення електронного документообігу за договором та відповідні дефініції.
Відповідно до п. 13.1 договору сторони домовилися про те, що з метою виконання умов договору будуть здійснювати обмін документами як електронними документами у розумінні Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг". Під "обміном електронними документами" сторони розуміють їх створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, підписання, використання тощо за допомогою Системи електронного документообігу, що визначена у п. 13.6 договору.
Електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа (п. 13.2 договору).
До електронних документів, обмін якими сторони зобов`язані здійснювати за допомогою Системи електронного документообігу, що визначена у пункті 13.6 договору, вони відносять первинні (бухгалтерські) документи (рахунок на оплату / рахунок-фактура, акт звірки взаєморозрахунків, акти виконаних робіт, наданих послуг тощо), а також будь-які інші документи, необхідні для виконання договору та/або які створюються у процесі його виконання (п. 13.3 договору).
Згідно з п. 13.4 договору кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа. Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.
Кваліфікована електронна печатка - удосконалена електронна печатка, яка створюється з використанням засобу кваліфікованої електронної печатки і базується на кваліфікованому сертифікаті електронної печатки. Кваліфікована електронна печатка має презумпцію цілісності електронних даних і достовірності походження електронних даних, з якими вона пов`язана (п. 13.5 договору).
У п. 13.6 договору сторони домовились здійснювати обмін електронними документами, у тому числі створювати, пересилати та підписувати електронні документи із застосуванням визначеної у цьому пункті договору системи, яка забезпечує обмін електронними документами (далі - Система електронного документообігу): комп`ютерна програма "Система зовнішнього обігу електронних документів "DEALS", та відповідно до положень Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".
У п. 13.7 договору сторони домовилися, що створення електронного документа завершується накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженої на підписання такого документа особи (далі - КЕП). При цьому КЕП прирівнюється до власноручного підпису, якщо:
- КЕП підтверджено з використанням кваліфікованого сертифіката відкритого ключа;
- під час перевірки використовувався кваліфікований сертифікат відкритого ключа, чинний на момент накладення КЕП;
- особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.
Згідно з п. 13.8 договору КЕП може завірятися електронною печаткою, а електронний документ є дійсним як за умови його скріплення електронною печаткою, так і за умови нескріплення електронною печаткою.
У п. 13.9 договору сторони погодили, що первинний електронний документ (акт виконаних робіт / наданих послуг, видаткова накладна тощо) складається в момент здійснення господарської операції. Дата складання, зазначена як обов`язковий реквізит в первинному електронному документі, вважається датою належним чином оформленого первинного документа для цілей бухгалтерського та податкового обліку за умови його підписання стороною, яка отримала цей електронний документ. Датою виникнення податкового зобов`язання з ПДВ та складання податкової накладної буде вважатися дата складання первинного документа, який містить відомості про господарську операцію, незалежно від дати накладання сторонами КЕП.
Відповідно до п. 13.10 договору у випадку коли у договорі не встановлено строків підписання конкретного електронного документа, сторони погодили, що строк підписання такого документа у порядку, визначеному договором, становить 5 (п`ять) робочих днів з дати отримання електронного документа. У разі непідписання стороною електронного документа у строки, визначені відповідно до цього пункту договору, та ненадання мотивованої відмови у такий строк електронний документ вважається підписаним такою стороною без зауважень. Мотивована відмова від підписання електронного документа надсилається через Систему електронного документообігу з використанням механізму відхилення електронного документа.
Момент отримання електронного документа стороною фіксується Системою електронного документообігу шляхом присвоєння такому електронному документу відповідного статусу, що дозволяє стороні, яка його отримала, прийняти і підписати електронний документ або ж відхилити його із зазначенням відповідних зауважень та надіслати мотивовану відмову від підписання цього електронного документа (п. 13.11 договору).
Згідно з п. 13.12 договору електронний документ, підписаний КЕП та відправлений за допомогою Системи електронного документообігу, має юридичну силу, породжує права та обов`язки для сторін, може бути представлений до суду як належний доказ та визнається рівнозначним документу на паперовому носієві.
Підтвердження передачі електронних документів (відправлення, отримання тощо) вважається легітимним підтвердженням фактичного приймання-передачі таких документів уповноваженими представниками сторін і не вимагає додаткового доказування (п. 13.13 договору).
Відповідно до п. 13.14 договору сторони підтверджують, що всі КЕП, які використовуються ними для підписання електронних документів, належать їх уповноваженим представникам, та неправомірне чи помилкове накладання КЕП на електронний документ однією зі сторін не може бути підставою, для невизнання / оспорювання / невиконання нею таких підписаних електронних документів, що відправлені іншій стороні за допомогою Системи електронного документообігу. Усі ризики негативних наслідків неправомірного / помилкового накладання КЕП на електронний документ стороною покладаються на цю сторону.
У разі наявності створених ідентичних за документарною інформацією та реквізитами електронного документа та документа на папері кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. У разі наявності розбіжностей за документарною інформацією або за реквізитами в електронному документі та в документі на папері електронний документ має переважну силу (п. 13.15 договору).
У розділі 14 сторони погодили інші умови договору, зокрема, що будь-які повідомлення за цим договором мають юридичну силу, якщо вони викладені письмово і направлені іншій стороні на її адресу, зазначену в розділі 15 договору, рекомендованим або цінним листом (з описом вкладення) з повідомленням про вручення або доведені до відома іншої сторони кур`єром під розписку та/або на електронну адресу, зазначену в п. 14.12 цього договору (п. 14.9).
За умовами 14.12 договору для надіслання повідомлення електронною поштою у випадках, передбачених цим договором, використовуються такі електронні адреси сторін: електронна адреса покупця: info@tsoua.com (пп. 14.12.1); електронна адреса постачальника: inf@ukrnichrom (пп. 14.12.2).
Відповідно до п. 14.13 невід`ємною частиною цього договору є наступні додатки: додаток №1 - Специфікація (п. 14.13.1); додаток №2 - технічні та якісні характеристики товарів (п. 14.13.2).
Згідно зі Специфікацією (додатком №1 до договору) сторони погодили:
найменування товарів - панель полімерна для будівництва тимчасових доріг;
виробника товарів - Ground-Mat K Land;
технічні та якісні характеристики товарів - згідно з додатком №2 до договору;
одиниці виміру - шт.;
кількість - 166;
ціна за одиницю, без ПДВ, грн - 64 495,54;
загальна вартість без ПДВ, грн - 10 706 259,64;
строк поставки (зазначається кількість календарних днів з дати укладання договору) - згідно заявки протягом 90 днів;
місце поставки (відвантажувальні реквізити, поштова адреса місця поставки) - 08170, с. Юрівка, вул. Кооперативна, 37, Київська обл., Києво-Святошинський район;
гарантійний строк - 12 місяців.
Відповідно до технічних вимог і якісних характеристик предмета закупівлі "Конструкційні матеріали (панель полімерна для будівництва тимчасових доріг (ДК 021-2015-44110000-4)" погоджена кількість - 166 шт.; найменування та характеристики комплектності; назва та ідентифікаційний код підприємства виробника - Ningjin Hongbao Chemscal Sndustry Co., Ltd, код 9137142277101753F; країна виробництва - Китай; документ, що підтверджує технічні характеристики предмету закупівлі - технічна специфікація товару, сертифікат якості, сертифікат ISO 9001:2015 тощо.
За твердженням Оператора ГТС, 26.04.2022 його представник Чернявська М.В. на електронну адресу Товариства inf@ukrnichrom.ua направила заявку на поставку №1 до договору від 18.04.2022 №4600006009 із супровідним листом, в якому пропонувалося відповідачу не пізніше 30.04.2022 надати контактні дані представника або адміністратора зазначеного договору зі сторони постачальника та повідомити про вдале отримання та прийняття до опрацювання цієї заявки.
До матеріалів справи долучено копію заявки на поставку №1 до договору від 18.04.2022 №4600006009, в якій вказано про необхідність постачання конструкційних матеріалів (панель полімерна для будівництва тимчасових доріг) в кількості 166 шт. за адресою поставки: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Юрівка, вул. Кооперативна, 37; адміністратор договору - Чернявська М.В., e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; моб. тел. НОМЕР_1 , та скріншот звіту про направлення електронного повідомлення: відправник - "info", відправлено - 26.04.2022 11:51; отримувач - inf@ukrnichrom.ua; копія - Чернявська М.В.; тема - "товвих - 22-4250", вкладення - "товвих-22-4250.pdf;_(5).zip".
21.11.2022 Товариство звернулося до Оператора ГТС з листом (вих. №21.11.22-1), в якому проінформувало покупця про стан виконання зобов`язань за вище наведеним договором. Повідомило, що постачальник проходить процедуру засвідчення форс-мажорних обставин у ТПП України на прохання покупця, яка має бути розглянута у найближчий час. Окрім того, Товариство зазначило, що виробник товару вже прийняв замовлення і почав його виробництво, яке триватиме 40 днів, тобто до першої половини січня.
Оператор ГТС у відповіді від 21.11.2022 на вище зазначений лист Товариства вказав (поміж іншим) на те, що постачальник листом від 16.05.2022 №16.05.2022-2 інформував покупця про настання обставин непереборної сили, проте наразі документального підтвердження не отримано. Інформував про зміст п. 8.2 договору щодо порядку та строків повідомлення про настання форс-мажорних обставин та пропонував укласти додаткову угоду про продовження строку дії договору до 31.03.2023.
30.11.2022 сторони уклали додаткову угоду №1 до договору, виклавши п. 12.1 в наступній редакції: "Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2022 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання".
27.12.2022 Оператор ГТС направив на адресу Товариства лист №ТОВВИХ-22-14154, в якому вказав, що покупцем було надано заявку на поставку (вих. від 26.04.2022 №ТОВВИХ-22-4250 ), проте Товариство листом від 16.05.2022 повідомило про настання форс-мажорних обставин та триваючий процес оформлення відповідного сертифікату в ТПП України. Оператор ГТС інформував постачальника, що станом на 27.12.2022 не здійснено жодної поставки, не надано документального підтвердження настання обставин непереборної сили, та попереджав, що термін договору спливає 31.12.2022 і в разі невиконання або неналежного виконання Товариством своїх зобов`язань за договором можливе стягнення банківської гарантії забезпечення договору та застосування штрафних санкцій. Одночасно, зазначив, що закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання обов`язків за договором.
03.05.2023 Оператор ГТС направив на адресу Товариства лист №ТОВВИХ-23-5655, в якому зазначив (поміж іншим), що заявка на поставку товару була направлена листом від 26.04.2022 №ТОВВИХ-22-4520 з направленням її копії на електронну пошту - inf@ukrnichrom.ua; надана відповідачем копія сертифікату не містить посилання на номер договору, укладений між сторонами, а отже такий сертифікат не може вважатися належним доказом настання форс-мажорних обставин.
26.05.2023 Оператор ГТС направив на адресу відповідача лист №ТОВВИХ-23-6746, в якому вказав на те, що станом на 26.05.2023 не здійснено жодної поставки товару та не надано належного підтвердження настання обставин непереборної сили, а тому відповідно до вимог Закону України "Про публічні закупівлі" договір "буде закритий 26.05.2023 р.".
З урахуванням умов договору та зазначеної заявки кінцевим днем поставки товару, на переконання позивача, є 25.07.2022. Оскільки товар у вище зазначений строк не був поставлений, позивач надіслав відповідачу претензію від 01.06.2023 №1 №ТОВВИХ-23-7210 про сплату штрафних санкцій у розмірі 3 263 267,94 грн.
06.12.2021 Товариство (Україна, покупець ) та Qingdao Ocean Land Industry Co.Ltd. (Китай, продавець) уклали договір №87/1, за умовами якого продавець зобов`язався поставити покупцю систему композитних плит Ocean-Land K-MAT. На підставі виставленого Qingdao Ocean Land Industry Co.Ltd. інвойсу ТОВ "ВКФ "Укрніхром" сплатило на користь продавця обумовлену суму грошових коштів в якості оплати за товар.
Однак на момент подачі позову до Господарського суду Дніпропетровської області товар не було поставлено.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2024 у справі №904/5557/23, яке набрало законної сили 13.11.2024, відмовлено у задоволенні позову.
Відмовляючи Оператору ГТС у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що (1) наявні докази свідчать про те, що відповідач (Товариство) отримав від позивача заявку на поставку товару, проте встановити, коли саме ця заявка була отримана відповідачем, не видається за можливе, оскільки позивач направляв її не в порядку, передбаченому умовами договору; (2) належним підтвердженням існування форс-мажорних обставин в період часу, який покриває період часу, за який позивачем нараховані штрафні санкції, є наданий відповідачем сертифікат Запорізької Торгово-промислової палати, що свідчить про те, що надані відповідачем докази є належним свідченням існування обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору поставки, а саме від стягнення неустойки та штрафу.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зауважив, що за умовами п. 8.2, 8.3 договору відповідачу достатньо було надати сам Сертифікат, що виданий на підставі сертифікату Китайської палати міжнародної торгівлі №234413ВО/000163, та яким фактично було легалізовано дію китайського сертифікату на території України.
Водночас суд у межах справи №910/1712/25 встановив, що листом від 28.06.2023 №28/06-1 Товариство повідомило Оператора ГТС про необхідність прийняття замовленого товару 29.06.2023.
Однак листом від 28.06.2023 №ТОВВИХ-23-8740 Оператор ГТС повідомив про неможливість прийняття товару, оскільки договір №4600006009 від 18.04.2022 був «закритий».
Крім цього, через безпідставну відмову Оператора ГТС від прийняття замовленого ним за Договором товару Товариство було змушене зберігати його в період з липня 2023 року по грудень 2024 року в результаті чого понесло додаткові витрати на відповідні послуги у загальному розмірі 1 110 600,00 грн (станом на 31.12.2024). Як наслідок, відповідні кошти є прямими збитками позивача, що також, підлягають компенсації за рахунок покупця.
Відповідні послуги надавалися Позивачу на підставі Договору відповідального зберігання товару від 01.07.2023 № 07-Х1, укладеного між Товариством та Товариством з обмеженою відповідальністю "Петрі Сервіс" (далі - ТОВ "Петрі Сервіс"), відповідно до пункту 1.1 якого Товариство (за текстом договору - Поклажодавець) передає, а ТОВ "Петрі Сервіс" (за текстом договору - Зберігач) приймає на відповідальне зберігання Панелі полімерні для будівництва тимчасових доріг Ground-Mat K-Мat Ocean-Land (400 см х 200 см у кількості та вартості згідно з актом приймання-передачі (Додаток №1).
Сума відповідального зберігання становить 61 700,00 грн (без ПДВ на місяць) (п. 1.2 договору зберігання).
Термін відповідального зберігання товару встановлюється з 01.07.2023 по 31.12.2025 (п. 1.3 договору зберігання).
Плата за відповідальне зберігання товару нараховується до моменту фактичного повернення зберігачем поклажодавцю товару і підписання акта передачі (п. 2.2 договору зберігання).
Поклажодавець здійснює оплату за відповідальне зберігання товару згідно отриманого рахунку та підписання сторонами акта (п. 2.4 договору зберігання).
Згідно з актом приймання-передачі товару від 01.07.2023 Товариство передало, а ТОВ "Петрі Сервіс" прийняло на відповідальне зберігання 166 шт. товару загальною вартістю 12 847 511,57 грн.
Товар зберігався у період з липня 2023 року по грудень 2024 року, що підтверджується виставленими ТОВ "Петрі Сервіс" рахунками на оплату, а також актами здачі-приймання робіт (надання послуг), підписаними уповноваженими представниками сторін без жодних претензій та/або зауважень, копії яких містяться у матеріалах даної справи.
За розрахунком Товариства, збитки, які є платою за зберігання безпідставно неприйнятого товару, становлять 1 110 600,00 грн (61 700,00 грн х 8).
31.01.2025 Товариство з метою досудового врегулювання спору звернулося до Оператора ГТС із вимогою №31/01-25 від 31.01.2025, у якій просило не пізніше 7 календарних днів з дня отримання даної вимоги прийняти обумовлений договором №4600006009 від 18.04.2022 товар, а також сплатити 16 561 092,35 грн, з яких: 12 847 511,57 грн - основна заборгованість, 698 904,63 грн - пеня, 1 914,81 грн - 0,01% річних, 1 902 161,34 грн - інфляційні втрати, 1 110 600,00 грн - збитки від зберігання неприйнятого товару.
Оператор ГТС залишив вимогу Товариства без відповіді та задоволення.
Вважаючи відмову Оператора ГТС у прийнятті обумовленого договором №4600006009 від 18.04.2022 товару неправомірною та у зв`язку з понесенням збитків у формі плати за його (товару) зберігання, Товариство звернулося з цим позовом до суду.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції під час прийняття постанови щодо основного рішення.
Суд встановив, що сторони уклали договір, який за своєю правовою природою є договором поставки і до правовідносин за яким є застосовними як загальні положення про зобов`язання, так і спеціальні норми ЦК України та ГК України (який був чинним на час спірних правовідносин), які регулюють правовідносини за договором поставки та купівлі-продажу. 
За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець) зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України, чинна на час укладення Договору). Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом (ч. 2 ст. 266 ГК України).
Перша та друга частини ст. 712 ЦК України визначають відповідно, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Правами та обов`язками у такому договорі наділені обидві сторони договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ст. 510 ЦК України).
Як вбачається зі змісту ст. 265 ГК України, ст. 655, 662, 663, 712 ЦК України, у спірних правовідносинах продавець (позивач) є стороною, яка зобов`язана передати товар належної якості та асортименту з його приналежностями покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк - відповідно до положень ст. 530 ЦК України.
Відповідач як покупець є особою, управненою вимагати належного виконання цього обов`язку від продавця. Водночас в силу ч. 1 ст. 613 ст. 613 ЦК України відповідач як кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване йому позивачем як боржником належним чином, а також вчинити дії, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Так, в силу ч. 1 ст. 689 ЦК України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Якщо покупець (одержувач) відмовився прийняти переданий продавцем товар, то він зобов`язаний забезпечити схоронність товару, негайно повідомивши про це продавця. Якщо покупець зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти без достатніх підстав, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Відповідне регулювання взаємних прав та обов`язків щодо прийняття переданого товару передбачено ч. 1 та 4 ст. 690 ЦК України.
Разом з тим обов`язок покупця вчинити дії з прийняття поставки полягає: не тільки у прийнятті поставленого (переданого) товару, але й у здійсненні ним усіх дій, яких можна було б розумно очікувати від нього для того, щоб дозволити продавцю здійснити поставку. Так, за ч. 2 ст. 689 ЦК України покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
В силу ч. 1 ст. 631 ЦК України сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки протягом строку дії договору.
Правилами зустрічного виконання зобов`язання, регламентованими ч. 2 ст. 538 ЦК України, передбачено одночасне виконання кожною із сторін свого обов`язку, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.
У ч. 3 зазначеної статті визначено, що в разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.
Згідно із ч. 2 ст. 526 ЦК України виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Положення ч. 2 ст. 689 ЦК України передбачають, що покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
За вимогами ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Суд встановив, що Товариство та Оператор ГТС уклали договір №4600006009 18.04.2022, за умовами якого Товариство мало поставити Оператору ГТС товар, який Оператор ГТС мав отримати та оплатити.
Зокрема, відповідно до п. 5.1 договору Товариство як постачальник зобов`язалося передати покупцю товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до Специфікації. Специфікацією (додатком №1 до договору) сторони погодили: строк поставки (зазначається кількість календарних днів з дати укладання договору) - згідно заявки протягом 90 днів.
Датою поставки товарів за цим договором є прийняття покупцем товарів за кількістю та якістю відповідно до п. 5.13 цього договору та передача постачальником покупцю в повному обсязі документів: видаткової накладної; документа про підтвердження якості товарів на кожну одиницю (або партію) товару: технічна специфікація, сертифікат якості, сертифікат ISO 9001:2015; технічної специфікації продукції, схеми кріплення; товарно-транспортної накладної; рахунку-фактури (п. 5.8 договору).
Приймання товарів за кількістю та якістю здійснюється на підставі акта приймання товарів за кількістю та якістю (п. 5.13. договору).
Отже, сторони погодили, що поставка товару здійснюється за заявкою покупця протягом 90 днів з дня отримання заявки, а підтвердженням такої поставки є оформлений сторонами акт приймання товарів.
Заперечуючи проти позову, Оператор ГТС посилається на те, що обумовлений договором товар Товариство за заявкою №1 (№ТОВВИХ-22-4250) від 26.04.2022 не поставило, а тому Оператор ГТС як покупець розірвав договір в односторонньому порядку на підставі п. 6.2.1 та 6.2.7 шляхом направлення листа №ТОВВИХ-23-6745 від 26.05.2023.
Згідно зі ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (Відповідно до частини 3 статті 651 ЦК України).
Надаючи оцінку доводам Оператора ГТС в частині, що стосується тверджень про розірвання договору, суд встановив, що за умовами п. 6.2 договору покупець має право, зокрема:
- відмовитися в односторонньому порядку від цього договору, якщо постачальник не виконує або виконує неналежним чином умови цього договору, а також передає неякісні товари (з відступленням від умов чинного законодавства та вимог договору), на підставі ч. 3 ст. 651 ЦК України, повідомивши його про це у письмовій формі шляхом направлення відповідного повідомлення із зазначенням дати розірвання договору на адресу постачальника, вказану у розділі 15 Договору, та/або електронну адресу постачальника, вказану в п. 14.12 цього договору. В цьому випадку договір вважається розірваним (припиненим) з дати, зазначеної в повідомленні покупця. При цьому будь-які витрати (збитки) постачальнику не відшкодовуються. В цьому випадку сторони до дати розірвання договору проводять звірку взаєморозрахунків, яка оформлюється актом звірки. Покупець оплачує постачальнику фактично прийняті товари за умови відсутності зауважень щодо їх відповідності умовам договору;
- в односторонньому порядку достроково розірвати цей договір, повідомивши в письмовій формі не пізніше ніж за 20 (двадцять) календарних днів до дати розірвання договору шляхом направлення відповідного повідомлення із зазначенням дати розірвання договору на адресу постачальника, вказану в розділі 15 договору, та/або електронну адресу постачальника, вказану в п. 14.12 цього договору. Договір вважається розірваним (припиненим) з дати, зазначеної в повідомленні покупця. В цьому випадку сторони до дати розірвання договору проводять звірку взаєморозрахунків, яка оформлюється актом звірки. Покупець оплачує постачальнику фактично прийняті товари за умови відсутності зауважень щодо їх відповідності умовам договору.
Отже, умовами договору передбачено право Оператора ГТС на одностороннє розірвання умов договору як у разі порушення Товариством своїх зобов`язань, так і безумовне право на таке розірвання. Однак такі повідомлення мають бути направлені в порядку, визначеному у розділах 13, 14 договору.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2024 у справі №904/5557/23 за позовом Оператора ГТС до Товариства про стягнення штрафних санкцій у сумі 3 263 267,94 грн, яке у встановленому законом порядку набрало законної сили, встановлено, що заявка на поставку товару №1 (вих. №ТОВВИХ-22-4250 від 26.04.2022) була направлена Оператором ГТС Товариству не в порядку, передбаченому умовами договору.
Інших заявок на отримання товару або інших доказів направлення заявки на поставку товару №1 (вих. №ТОВВИХ-22-4250 від 26.04.2022) матеріали справи №910/1712/25 не містять.
Колегія суддів з огляду на доводи апеляційної скарги зазначає, що у судових рішеннях у справі №904/5557/23 було встановлено факт відсутності порушення позивачем строків поставки товару, а також було встановлено, що надані Оператором ГТС електронні листи не можуть бути належним та допустимим доказом отримання (доведенням до відома) заявки відповідно до визначеного умовами договору порядку. Як наслідок, Товариство не порушувало строків поставки замовленого по договору поставки товару. 
Суд у справі №904/5557/23 встановив, що Товариство не отримувало від Оператора ГТС заявки на свою електронну пошту 26.04.2022, як це вказує Оператор ГТС (підтверджується відомостями з електронної пошти Товариства за відповідний період), а надані електронні листи не дозволяють встановити саме факт їх отримання Товариством. З електронних листів не вбачається, щоб будь-які документи направлялись Товариству саме з електронної пошти, яка передбачена у п. 14.12.1 договору (info@tsoua.com).
Зазначені обставини, в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України, є преюдиціальними та не потребують повторного доказування у справі, що розглядаються, як такі, що встановлені судовим рішенням під час розгляду іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Крім того, за висновками суду у справі №904/5557/23, Товариство отримало від позивача заявку на поставку товару №1 (від 26.04.2022 вих. №ТОВВИХ-22-4250), але встановити, коли саме ця заявка була ним отримана, не видається за можливе, оскільки Оператор ГТС направляв її не в порядку, передбаченому умовами договору.
А отже доводи Оператора ГТС про порушення Товариством умов договору в частині строку поставки товару є необґрунтованими, відповідно, у Оператора ГТС не виникло право на одностороннє розірвання договору на підставі пп. 6.2.1.
Крім того, зміст листа №ТОВВИХ-23-6745 від 26.05.2023 свідчить, що Оператор ГТС повідомив Товариство про те, що «…відповідно до регламентованих Законом України «Про публічні закупівлі» строків закриття договорів, договір буде закритий 26.05.2023». Однак, словосполучення "…договір буде закритий…" не відповідає ані приписам чинного законодавства, ані положенням договору, які не містять відповідних термінів; у цьому листі не йдеться про розірвання договору в односторонньому порядку. Крім того, матеріали справи не містять доказів направлення вказаного листа з дотриманням умов розділів 13, 14 договору. За наведених підстав колегія судів погоджується з висновком місцевого суду, що зазначений лист не є належним доказом підтвердження припинення дії договору в односторонньому порядку.
Отже, доводи Оператора ГТС про розірвання договору на підставі пп. 6.2.7 є необґрунтованими та безпідставними.
За умовами п. 12.1 (у редакції додаткової угоди №1 від 30.11.2022) цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, а в частині розрахунків - до їх повного виконання. Закінчення терміну (строку) дії цього договору не звільняє сторони від виконання обов`язків, взятих на себе за цим договором, та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 12.2 договору).
Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Отже, сплив дії договору не звільняє позивача від обов`язку здійснити поставку обумовленого договором товару.
Суд встановив, що листом від 28.06.2023 №28/06-1 Товариство повідомило Оператора ГТС про необхідність прийняти замовлений товар 29.06.2023.
Листом від 28.06.2023 №ТОВВИХ-23-8740 Оператор ГТС повідомив про неможливість прийняття товару, оскільки договір №4600006009 від 18.04.2022 був «закритий».

Апеляційний суд зауважує на такому. Частина 4 ст. 690 ЦК України передбачає, що в разі якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Разом з тим сама ст. 690 ЦК України, передовсім виходячи з її назви, регулює питання зберігання товару, не прийнятого покупцем. Так, згідно з положеннями частин першої та другої цієї статті якщо покупець (одержувач) відмовився від прийняття товару, переданого продавцем, він зобов`язаний забезпечити схоронність цього товару, негайно повідомивши про це продавця. Продавець зобов`язаний забрати (вивезти) товар, не прийнятий покупцем (одержувачем), або розпорядитися ним в розумний строк.
Отже, очевидним є те, що регулювання наведеної статті охоплює випадки, коли: а) продавець доставив товар покупцеві відповідно до умов договору; б) покупець відмовився від прийняття товару; в) товар (принаймні на певний час) залишився у покупця, що зумовлює для останнього виникнення обов`язку забезпечити схоронність товару.
Проте, як слідує з матеріалів справи, передача товару Товариством Оператору ГТС в місці поставки не відбулась і товар зберігався у ТОВ "Петрі Сервіс".

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Частини 1 та 2 ст. 692 ЦК України встановлюють правило про строк оплати товарів покупцем, яке є загальним і діє, якщо спеціальними правилами або умовами договору не передбачено інший строк оплати.
У разі, коли покупець відмовився як прийняти товар, так і оплатити його, спеціальними приписами ч. 4 ст. 692 ЦК України передбачено, що продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору.
Реалізація зазначених у ч. 4 ст. 692 ЦК України способів захисту прав продавця залежить від стану виконання договору в конкретних правовідносинах та здійснюється на вибір продавця.
Так, у разі якщо покупець, діючи недобросовісно, не виконує або ухиляється від виконання своїх договірних зобов`язань, що у свою чергу унеможливлює виконання постачальником власних зобов`язань з поставки товару та позбавляє (порушує) його права на отримання обумовлених у договорі коштів як оплати вартості такого товару, за умови вжиття постачальником усіх залежних від нього заходів для виконання договору, постачальник може на свій вибір обрати спосіб захисту своїх порушених прав.
Передбачені ч. 4 ст. 692 ЦК України правові наслідки є проявом охоронної складової цієї норми, спрямованої саме на захист порушених прав продавця у спірних правовідносинах, що відповідають правовим наслідкам порушення зобов`язання, передбаченим ст. 611 ЦК України, відповідно до змісту якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання, відшкодування збитків.
Відповідні наслідки, передбачені ч. 4 ст. 692 ЦК України, застосовуються (на відміну від наслідків прострочення кредитора за ст. 612 ЦК України) саме у разі ухилення покупця від прийняття та оплати ще не переданого товару, як то й стверджує та доводить позивач за змістом позовної заяви та матеріалів справи.
За встановлених вище обставин ухилення Оператора ГТС від прийняття товару за договором, про необхідність прийняття якого Товариство повідомило Оператора ГТС листом від 28.06.2023 №28/06-1, колегія суддів вважає вимоги Товариства про стягнення з Оператора ГТС вартості цього товару обґрунтованими та погоджується з висновком місцевого суду про їх задоволення.
Щодо вимог Товариства зобов`язати Оператора ГТС прийняти від Товариства замовлений за Договором №4600006009 від 18.04.2022 товар колегія суддів звертається до висновків Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові 20.03.2026 у справі №910/8181/24.
У зазначеній постанові Верховний Суд вважав наявними підстави для уточнення (конкретизації) висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 21.12.2020 у справі № 910/1144/19 та від 14.05.2024 у справі № 914/1757/22, щодо ефективності способу захисту прав постачальника у випадку невчинення покупцем дій щодо прийняття та оплати погодженого умовами укладеного договору товару. 
Об`єднана палата виснувала, що, зважаючи на положення статей 538, 611, 655, 692 ЦК України, у разі порушення покупцем умов договору закупівлі (купівлі-продажу) продавець може звернутися до таких способів захисту своїх порушених прав: 
- відмова від договору (в частині невиконаних зобов`язань);
- вимога про стягнення вартості товару;
- вимога про відшкодування покупцем збитків, яких продавець зазнав внаслідок невиконання покупцем своїх договірних зобов`язань (може бути заявлена як окремо, так і додатково до інших).
У цьому випадку вимога позивача (продавця) про зобов`язання відповідача (покупця) прийняти товар є неефективним способом захисту прав, оскільки товар не був доставлений покупцю. З огляду на встановлені у цій справі обставини до правовідносин сторін підлягають застосуванню положення ч. 4 ст. 692 (а не ч. 4 ст. 690) ЦК України та визначені цією статтею способи захисту прав продавця: вимога оплатити товар, який підлягав продажу (поставці) відповідно до погоджених сторонами умов договору або відмова від договору. Також може бути заявлена вимога про відшкодування збитків, завданих невиконанням покупцем своїх договірних зобов`язань.
Незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладені правові висновки, уточнені (конкретизовані) у цій справі Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Оскільки обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові незалежно від інших встановлених судами обставин, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №92.5/642/19, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 22.06.2021 у справі №200/606/18, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16, апеляційний суд вважає, що вимога Товариства зобов`язати Оператора ГТС прийняти товар за договором задоволенню не підлягає, та не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам сторін, що стосуються пов`язаних з цією вимогою питань.
В решті Оператор ГТС рішення суду першої інстанції не оскаржує.

Щодо апеляційної скарги Оператора ГТС на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2025.

Обставини справи, встановлені апеляційним господарським судом.
У позовній заяві Товариство з метою виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України зазначило, що станом на дату її (позовної заяви) подачі розрахунок судових витрат у зв`язку з розглядом цієї справи складає 251 761,11 грн, з яких: 201 761,11 грн - судовий збір за подання даного позову та 50 000,00 грн - витрати позивача на отримання правничої допомоги у справі (до якої вже включено вартість підготовки даного позову). 
Товариство також повідомило, що у випадку, якщо в подальшому виникне необхідність у позивача в отриманні іншої правової допомоги (підготовка відповіді на відзив, заперечень, клопотань тощо), то останній буде змушений заявити і їх до стягнення. Докази вчинення відповідних дій будуть надані суду в строки, які передбачені ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Представник позивача до закінчення судових дебатів зробив заяву про намір подати докази судових витрат після ухвалення рішення.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 позов задоволено частково.
19.05.2025 Товариство звернулося із заявою про розподіл судових витрат, у якій просило ухвалити додаткове рішення, яким розподілити судові витрати сторін у справі №910/1712/25, а саме стягнути з Оператора ГТС на користь Товариства витрати на правничу допомогу в розмірі 46 000,00 грн.
З наявних у матеріалах справи документів суд встановив, що 23.01.2023 Товариство (клієнт) уклало з адвокатським бюро "Киселиці Івана Юрійовича" (Бюро) договір про надання правової допомоги №94 (далі - договір), за умовами якого клієнт доручає, а Бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором та додатковими угодами до нього.
15.01.2025 Товариство та Бюро уклали додаткову угоду №9 до договору, якою підтвердили, що клієнт доручає, а Бюро приймає на себе обов`язок в порядку, передбаченому чинним законодавством України, надавати правничу допомогу стосовно зобов`язання Оператора ГТС прийняти замовлений товар за договором від 18.04.2022 №4600006009, а також стягнення на користь клієнта з Оператора ГТС загальної вартості відповідного товару у розмірі 12 847 511,57 грн, збитків за його зберігання як безпідставно не прийнятого товару, пені, інфляційних втрат та відсотків річних. Сторони погодили, що орієнтовна вартість правової допомоги за даною угодою складає 50 000,00 грн, яка може бути збільшена або зменшена залежно від обсягу та складності наданих Бюро послуг. Остаточне визначення вартості наданих клієнту послуг визначається сторонами шляхом підписання акта приймання-передачі наданих послуг.
Сторони визначили, що мінімальна вартість послуг складає: підготовка вимоги про прийняття товару, оплату заборгованості за договором, 0,01% річних, інфляційних втрат та компенсацію збитків - 5 000,00 грн; підготовка (складення) позовної заяви в інтересах клієнта - 15 000,00 грн; підготовка (складення) відповіді на відзив - 8 000,00 грн; підготовка (складення) 1 (одного) клопотання (заяви) в інтересах клієнта - 3 000,00 грн; підготовка (складення) будь-якого іншого процесуального документа в інтересах клієнта (відповідь на відзив, пояснення, заперечення тощо) - від 4 000,00 грн; представництво інтересів клієнта в 1 (одному) судовому засіданні у випадку, якщо судовий розгляд справи відбувся за участі адвоката Бюро (в т.ч. в режимі відеоконференції) - 4 000,00 грн.
14.04.2025 Товариство та Бюро уклали додаткову угоду №10 до Договору про надання правової допомоги №94 від 23.01.2023, якою у зв`язку зі зміною найменування клієнта з ТОВ «ВКФ «Укрніхром» на ТОВ «ВКФ «Укрнікельхром» дійшли згоди змінити найменування клієнта у договорі.
13.05.2025 Товариство та Бюро підписали акт приймання-передачі наданих послуг №1/Д9 до договору, яким засвідчили, що вартість наданих Бюро Товариству послуг (правничої допомоги) склала 46 000,00 грн без ПДВ.
13.05.2025 Товариство та Бюро підписали детальний опис робіт (наданих послуг) №1/Д9 до договору, яким визначили загальну вартість робіт у розмірі 46 000,00 грн.
Оператор ГТС надав заперечення на заяву про розподіл судових витрат, у якій просив відмовити у її задоволенні або зменшити розмір судових витрат, що підлягають стягненню. 
У поданому запереченні відповідач зазначив, що ця справа не є складною та не потребує витрачання значного часу для підготовки процесуальних документів; позивач не надав взагалі належних, допустимих та достатніх доказів, якими підтверджувалася би реальність надання правничої допомоги, реальність фактичного надання правничої допомоги саме адвокатом, зазначеним у таких документах. Матеріали містять лише докази, які підтверджують підписання адвокатом процесуальних документів у даній справі, але не містять доказів на підтвердження їх підготовки. Оператор ГТС зазначає, що дії з підготовки та підписання процесуальних документів не є тотожними.
Відповідач зауважує на тому, що Товариство не надало доказів оплати наданої правничої допомоги, а також вважає, що понесені позивачем витрати є надмірно великими та необґрунтованими. Також наголошує на тому, що позивач та його представник у додатковій угоді про надання послуг у справі № 910/1712/25 не досягли домовленості щодо чіткого розміру вартості послуг адвоката. 
Оператор ГТС також вважає, що Товариство до закінчення судових дебатів не подало заяву про надання доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та не навело обставин, які перешкоджають поданню такої заяви в ході судового розгляду.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції під час прийняття постанови щодо додаткового рішення.
Згідно зі ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 244 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в т.ч. якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц).
Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Суд виходить з того, що в силу приписів ст. 59, 131 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу, для надання якої в Україні діє адвокатура, а ст. 16 ГПК України вказує на те, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).
Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Суд зазначає, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Суд, вирішуючи питання про судові витрати, зробив, зокрема, такі висновки щодо застосування норм процесуального права:
- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень ст. 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (п. 1.20 постанови Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19);
- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21 та пункт 20 постанови Верховного Суду від 31.05.2022 у справі №917/304/21).
- відшкодування судових витрат, у т.ч., на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі (додаткова постанова Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17).
Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Суд виходить з того, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону).
Отже, гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і, навпаки, підставою для виплати гонорару, визначеного у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (п. 130, 131 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).
У постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.
Колегія суддів також виходить з того, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати у визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Також ч. 4-6, 7, 9 ст. 129 ГПК України визначають випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін під час вирішення питання про розподіл судових витрат.
Адже під час вирішення цього питання господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19).
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що у визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
Отже, процесуальним законом передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами ст. 123-130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У п. 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23 зазначено таке: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи».
Таким чином, під час розгляду заяви / клопотання сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суд має дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядає конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення
Надані докази, відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому згідно зі ст. 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам ст. 75-79 ГПК України.
Суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Колегія суддів зазначає, що надані заявником докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в цілому у сукупності відповідають вимогам ст. 73, 75-79 ГПК України, є належними і допустимими.
Дослідивши надані Товариством докази понесених витрат на правничу допомогу, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що розмір заявлених витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 46 000,00 грн відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати мають характер необхідних і співмірні з виконаною роботою у суді апеляційної інстанції.
Зазначена у акті приймання-передачі вартість наданих послуг відповідає вартості таких послуг, узгодженій сторонами у додатковій угоді №9 до договору. 
Надання послуг підтверджується наявними у справі матеріалами (позовна заява, відповідь на відзив, протоколи судових засідань, клопотання тощо).
Наведеним також спростовуються доводи скаржника про те, що позивач не надав до матеріалів справи доказів, які беззаперечно свідчать про те, що адвокатські послуги надавались йому у заявлених ним обсягах.
В оцінці доводів апеляційної скарги про відсутність доказів оплати правничої допомоги суд звертається до висновку Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19. Так, в абз. 2 та 3 п. 6.5 цієї постанови зазначено, що згідно зі змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).
Щодо доводів Оператора ГТС про те, що додаткова угода №9 від 15.01.2025 до договору про надання правової допомоги №94 від 23.01.2023 вже була укладена, але копію зазначеної додаткової угоди №9 від 15.01.2025 було надано лише із заявою про розподіл судових витрат, колегія суддів відзначає, що такі дії Товариства відповідають приписам ч. 9 ст. 128 ГПК України, згідно з якою сторона подає докази на підтвердження витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Доводи Оператора ГТС про те, що до закінчення судових дебатів Товариство не подало заяву про надання доказів понесення ним (позивачем) витрат на професійну правничу допомогу та не навело обставин, які перешкоджають поданню такої заяви в ході судового розгляду, спростовуються змістом позовної заяви Товариства, за текстом якої Товариство навело розрахунок його судових витрат станом на дату подачі позовної заяви, в т.ч. витрат на отримання правничої допомоги, до якої вже включено вартість підготовки даного позову. Товариство зазначило, що у разі необхідності отримати іншу правову допомогу (підготовка відповіді на відзив, заперечень, клопотань тощо) докази вчинення відповідних дій будуть надані суду саме у строки, передбачені ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Щодо доводів апелянта про те, що рішенням від 13.05.2025 у цій справі позовні вимоги задоволені частково, суд відмовив у задоволені позовних вимог на суму 3 713 580,78 грн, а тому не підлягає стягненню вся заявлена сума витрат на правничу допомогу, виходячи з положень ст. 129 ГПК України, колегія суддів зауважує, що місцевий суд, застосувавши п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, задовольнив заяву Товариства про розподіл судових витрат частково, у пропорційному розмірі.
При цьому колегія суддів відзначає, що хоч апеляційний суд за результатами розгляду справи і дійшов висновку про відмову в позові щодо немайнової вимоги (зобов`язання відповідача прийняти товар), але стягнута місцевим судом сума витрат на правничу допомогу цілком співмірна з тією матеріальною вимогою, яка залишається задоволеною, а також розумно і справедливо покриває відповідні витрати позивача в суді першої інстанції. Тому підстави для скасування оскаржуваного додаткового рішення відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Висновки щодо кожного з оскаржених рішень наведені вище за текстом цієї постанови.

Судові витрати.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги Оператора ГТС на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 у цій справі частково витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Оскільки за подання апеляційної скарги на додаткове рішення судовий збір не сплачується, апеляційний суд не здійснює його розподіл за результатами розгляду апеляційної скарги Оператора ГТС на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2025 у цій справі.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 у справі №910/1712/25 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 у справі №910/1712/25 в частині зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, місто Київ, проспект Гузара Любомира, будинок 44; ідентифікаційний код 42795490) прийняти від Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Укрнікельхром" (49006, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Лесі Українки, будинок 40Б; ідентифікаційний код 40873173) замовлений товар по Договору про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 18.04.2022 №4600006009, а саме: Панель полімерна для будівництва тимчасових доріг (Ground-Mat K-Мat Ocean-Land) у кількості 166 одиниць, загальною вартістю 12 847 511,57 грн скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у позові.

Рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 у справі №910/1712/25 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, місто Київ, проспект Гузара Любомира, будинок 44; ідентифікаційний код 42795490) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Укрнікельхром" (49006, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Лесі Українки, будинок 40Б; ідентифікаційний код 40873173) 12 847 511 (дванадцять мільйонів вісімсот сорок сім тисяч п`ятсот одинадцять) грн 57 коп. вартості товару та в частині, в якій в позові відмовлено, залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, місто Київ, проспект Гузара Любомира, будинок 44; ідентифікаційний код 42795490) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Укрнікельхром" (49006, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Лесі Українки, будинок 40Б; ідентифікаційний код 40873173) 154 170,14 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, місто Київ, проспект Гузара Любомира, будинок 44; ідентифікаційний код 42795490) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Укрнікельхром" (49006, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Лесі Українки, будинок 40Б; ідентифікаційний код 40873173) 3 633,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2025 у справі № 910/1712/25 залишити без задоволення.

5. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2025 у справі №910/1712/25 залишити без змін.

6. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

7. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287- 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.06.2026. 

Головуючий суддя О.О. Євсіков 

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова