Номер провадження: 33/813/960/26
Номер справи місцевого суду: 522/22434/25 
Головуючий у першій інстанції Коваленко В. М. 
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В., 
за участю секретаря – Соболєвої Р.М.,
особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
захисника – адвоката Бикова Дмитра Юрійовича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Приморського районного суду міста Одеси від 25 березня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 25 березня 2026 року накладено на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати на користь держави в розмірі 665,60 гривень.
ОСОБА_1  постановою суду визнано винним у тому, що 25.09.2025 о 17 год 15 хв, перебуваючи на вул. Балківська, 56 у м. Одесі, керував транспортним засобом «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме неприродня блідість, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР України.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить постанову Приморського районного суду міста Одеси від 25 березня 2026 року скасувати та закрити провадження по справі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що:
- відсутня однозначна відмова від проходження огляду, так як ОСОБА_1 висловлював намір поїхати на огляд на власному авто, що свідчить про готовність до процедури, а не про бажання ухилитися від неї;
- порушена процедура пропозиції огляду на місці;
- недоведені ознаки наркотичного сп`яніння;
- суд не перевірив обґрунтованість підстав зупинки; 
- процесуальні порушення при складанні протоколу, оскільки наявні підставі стверджувати про психологічний тиск на водія; 
- суперечливі докази, оскільки суд першої інстанції посилається на направлення на огляд, де зафіксовано відмову, проте таке направлення складається одноособово поліцейським, на відео водій каже «поїду на своєму авто», а запис у направленні про категоричну «відмову» не відповідає фактичним обставинам.
В судовому засіданні особа, що притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та захисник Биков Д.Ю. підтримали доводи апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу задовольнити та скасувати постанову суду.
Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
За ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, утворює самостійний склад, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З огляду на визначену ст. 266 КУпАП процедуру особи, які керують транспортними засобами, тощо і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Такий огляд, за змістом частини другої вказаної норми, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засобі відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкція № 1452/735.
Згідно з п. 12 вказаної Інструкції № 1452/735 від 09 листопада 2015 року у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважав доведеною його вину матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 464912 від 25.09.2025; письмовим направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.09.2025 року, складеного о 17 годині 20 хвилин, у якому зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан сп`яніння; довідкою про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія; диском з відеозаписами з нагрудних камер співробітників УПП.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.
Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з яким погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 464912 від 25.09.2025, яким зафіксовано, що 25.09.2025 о 17 год 15 хв, ОСОБА_1 , перебуваючи на вул. Балківська, 56 у м. Одесі, керував транспортним засобом «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме неприродня блідість, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР України, від підпису протоколу відмовився (а.с. 1-2);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.09.2025, огляд якого не проводився (а.с. 6);
- наявним в матеріалах справи відеозаписом, який було оглянуто в ході розгляду справи, яким підтверджено, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР України (перевезення пасажира, не пристебнутого ременем безпеки), зробивши подих, поліцейський запитав ОСОБА_1 , чи вживає останній наркотичні засоби, на що відповів: «за свої 67 років нічого не вживав», на питання: «А чому у вас занадто звужені зіниці ока?», відповів, тому що спав (17:22:35), поліціант повідомив про наявність ознак наркотичного сп`яніння, а саме: звужених зіниць очей; неодноразово пропонує водієві пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, на що ОСОБА_1 категорично відповідає: «Я не понимаю, чего я должен ехать, если я не наркоман» (мовою оригіналу) (17:24:27), співробітник поліції пропонує ОСОБА_1 витягнути руки та помічає тремтіння пальців рук водія (17:24:35), співробітник поліції попереджає ОСОБА_1 , що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП за фактом відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, неодноразово просить надати відповідь на пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння (17:24:57, 17:25:13, 17:27:50), ОСОБА_1 повідомляє співробітникам поліції, що поїде на огляд на своєму автомобілі, на що поліцейський відповідає, що його відсторонено від керування транспортним засобом і тому він має їхати на огляд лише на службовому автомобілі (17:29:57), співробітник поліції знову пропонує водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що водій повідомляє, що «я теряю свое время» (17:35:08), на неодноразові чисельні пропозиції співробітника поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, ОСОБА_1 не надає чіткої відповіді, тому поліцейський повідомив, що приймає такі дії як ухилення, у зв`язку з чим буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. (17:37:32)
Таким чином, із дослідженого відеозапису вбачається, що після неодноразових пропозицій працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, ОСОБА_1 не виконував законну вимогу поліцейських, що слід вважати обраною ним формою відмови, чим порушив вимоги пункту 2.5. Правил дорожнього руху України.
Апеляційний суд зазначає, що під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів, відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі. 
Відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є правопорушенням з формальним складом, тобто є закінченим саме з моменту висловлення особою відмови від проходження відповідного огляду.
Сукупність вищевказаних доказів засвідчують відмову ОСОБА_1 , як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, встановленого законом, що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, що є самостійним складом адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд не бере до уваги доводи скарги, що порушена процедура пропозиції огляду на місці, оскільки за п. 12 Інструкції № 1452/735 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Тобто у разі виявлення ознак наркотичного сп`яніння законодавством передбачено інший порядок проведення огляду. Огляд на місці зупинки транспортного засобу застосовується для встановлення стану алкогольного сп`яніння, тоді як огляд щодо перебування особи у стані наркотичного сп`яніння проводиться виключно у закладі охорони здоров`я, тому вказаний довід є власним помилковим тлумаченням заявником вимог закону.
Щодо твердження скарги, що не доведені ознаки наркотичного сп`яніння, апеляційний суд вказує наступне.
Згідно з п. 2 Розділу 1 Інструкції № 1452/753 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
За п. 4 Розділу І Інструкції № 1452/735 ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Відповідно до наведеного вище працівник поліції самостійно на власний розсуд доходить висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження таким водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння, виходячи із суб`єктивного сприйняття таких ознак візуально, органолептично, тощо.
Таким чином, суд апеляційної інстанції не може втручатися в аспекти внутрішнього переконання працівників поліції під час проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в частині виявлення ознак такого сп`яніння, а тому вказане посилання скаржника є неспроможним та не спростовує факту відмови від проходження огляду на стан нарктичного сп`яніння.
Крім того, з оглянутого судом відеозапису встановлено, що о 17.24, поліцейський зазначає про наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, а саме звужених зіниць очей, пропонує ОСОБА_1 витягнути руки та помічає тремтіння пальців рук водія, повідомляє про блідість обличчя.
Апеляційний суду відхиляє посилання заявника, що суд не перевірив обґрунтованість підстав зупинки, оскільки як вбачається з відеозапису, під час зупинки транспортного засобу 25.09.2025 о 17.17 співробітник поліції повідомив ОСОБА_1 про причину зупинки, а саме про порушення п. 2.3в. ПДР щодо перевезення пасажира, який не був пристебнутий ременем безпеки.
Крім того, з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, не згода водія із причинами зупинки або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки
Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності.
Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку дотримуватися ПДР.
Доводи скарги, що є процесуальні порушення при складанні протоколу, оскільки наявні підставі стверджувати про психологічний тиск на водія, є безпідставними, оскільки з наявних відеозаписів не вбачається будь-яких дій працівників поліції щодо психологічного тиску.
У даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.
Слід зазначити, що матеріали справи не містять даних, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи захисник зверталися до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій працівників поліції (вчинення психологічного тиску) або оскаржували їх дії у встановленому законом порядку. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.
Отже, твердження захисника щодо неправомірності дій працівників поліції не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу. Підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні.
Надані захисником характеристики відносно ОСОБА_1 які залучені в судовому засіданні до матеріалів справи, не можуть бути безумовними підставами для скасування постанови суду та закриття провадження по справі.
Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». 
Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.
Суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами, дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляційній скарзі мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Приморського районного суду міста Одеси від 25 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Одеського апеляційного суду    М.В. Назарова