ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 520/21243/23
адміністративне провадження № К/990/22507/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж.М., 
суддів - Желєзного І.В.,
Жука А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 (головуючий суддя - Мар`єнко Л.М.)
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2024 (головуючий суддя - Курило Л.В., судді - Бегунц А.О., Катунов В.В.)
у справі № 520/21243/23
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 , 
за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерства оборони України, 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерства оборони України (далі - третя особа-1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - третя особа-2), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати механіку 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, в розрахунку до 100 000 гривень щомісячно, пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 30.10.2022 по 31.12.2022;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити механіку 1 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 додаткову винагороду, в розмірі 100 000 гривень щомісячно, пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 30.10.2022 по 31.12.2022 з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди.
2. На обґрунтування позовних вимог позивач указує, що відповідно до довідки від 17.05.2023 позивач у період з 30.10.2022 по 31.12.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. В порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 та наказів Головнокомандувача Збройних Сил України, як зазначає позивач, відповідачем виплачувалася додаткова винагорода у розмірі 30 000 грн. За позицією позивача, йому належить до виплати додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, в розрахунку до 100 000 грн щомісячно, пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 30.10.2022 по 31.12.2022. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2024, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2024, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати механіку 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, в розрахунку 100 000 грн щомісячно пропорційно часу участі ОСОБА_1 у виконанні бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей за період з 30.10.2022 по 31.12.2022. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, в розрахунку 100 000 грн щомісячно пропорційно часу участі ОСОБА_1 у виконанні бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей за періоди з 30.10.2022 по 31.12.2022, з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди.
4. Ухвалою від 06.02.2024 Харківський окружний адміністративний суд задовольнив заяву представника відповідача про виправлення описки в рішенні суду від 24.01.2024 у справі № 520/21243/23. Виправив помилку допущену в абзаці першому резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 у справі № 520/21243/23, виклавши її в такій редакції: «Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.». Доповнив резолютивну частину рішення суду від 24.01.2024 у справі № 520/21243/23 абзацом четвертим: «У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.». У задоволенні заяви представника позивача про виправлення описки в рішенні суду від 24.01.2024 у справі №520/21243/23 відмовив.
5. При ухваленні рішень, суди попередніх інстанцій виходили з того, що у спірних правовідносинах безпосередньою участю позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у розумінні пункту 1 Окремого доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 слід вважати виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей. Оскільки інформація щодо кількості виконаних бойових завдань позивачем в межах спірного періоду є інформацію з обмеженим доступом, яка має гриф «таємно», суд першої інстанції вважав, що належним та достатнім способом захисту прав позивача є визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, в розрахунку 100 000 грн щомісячно пропорційно часу участі позивача у виконанні бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей за період з 30.10.2022 по 31.12.2022. 
Короткий зміст касаційної скарги та її обґрунтування
6. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
7. Підставою, на якій подана касаційна скарга, скаржник указує пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Обґрунтовуючи посилання на указану норму процесуального закону позивач зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, в контексті правовідносин, що виникають між військовослужбовцями Зенітних ракетних військ Збройних Сил України та командуванням військових частин з приводу (не)виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої цим пунктом; пункту 2-1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, абзаців третього, четвертого пункту 3 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29, в контексті правовідносин, які виникають між військовослужбовцями Зенітних ракетних військ Збройних Сил України та командуванням військових частин у зв`язку з використанням зазначеного Окремого доручення для визначення порядку і умов виплати додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168.
8. У доводах касаційної скарги позивач висловлює незгоду з висновками судів попередніх інстанцій про право позивача на виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, в розрахунку 100 000 грн щомісячно пропорційно часу участі у виконанні бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей за вказаний період. Позивач зазначає, що суди попередніх інстанцій не з`ясували обставин щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях та заходах з національної безпеки і оборони, які велися на території Харківської області у період з 25.05.2022 по 31.12.2022, коли позивач виконував завдання у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника, із прикриття угруповань військ і об`єктів цивільної та військової інфраструктури від ударів противника з повітря, ураження повітряних цілей противника (ракет та безпілотних літальних апаратів). Зауважує, що фактичні дані, викладені у довідці від 17.05.2023, підтверджують право позивача на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, в розрахунку до 100 000 грн щомісячно пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 30.10.2022 по 31.12.2022. Позивач вважає, що невиплата такої за спірний період є порушенням його прав як військовослужбовця, так і громадянина, оскільки позивач постійно бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
9. Також у касаційній скарзі позивач посилається на порушення судами норм процесуального права, що виразилося у порушенні судом першої інстанції строків розгляду справи та неналежному дослідженні судами попередніх інстанцій доказів у справі. 
Позиція інших учасників справи
10. Відповідач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався, відсутність якого, згідно з приписами частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Рух касаційної скарги
11. Ухвалою від 28.06.2024 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж.М., суддів: Мартинюк Н.М., Жука А.В. відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 . 
12. Ухвалою Верховного Суду від 13.05.2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
13. Розпорядженням в.о. заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 13.05.2026 № 531/0/78-26 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 520/21243/23 у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Мартинюк Н.М.
14. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2026 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючий суддя - Мельник-Томенко Ж.М., суддів: Жука А.В., Желєзного І.В. для розгляду судової справи № 520/21243/23.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи 
15. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 проходить військову службу в Збройних Силах України.
16. Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 від 14.06.1993 призваний на військову службу 04.04.2022 на посаду механіка 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_1 (наказ № 79 від 04.04.2022).
17. Відповідно до довідки від 17.05.2023 № 732 в період з 30.10.2022 по 31.12.2022 ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію російської федерації проти України, перебуваючи в смт. Борова, Балаклійський район Харківської області. 
18. Позивач вважає, що відповідно до указаної довідки у нього наявне право на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, в розмірі до 100000 грн в розрахунку на місяць, пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. 
19. Проте в порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, відповідачем виплачувалась додаткова винагорода у розмірі 30 000 грн. 
20. Указане зумовило звернення позивача до суду з цим позовом. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Релевантні джерела права й акти їх застосування (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)
21. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
22. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
23. Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
24. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб (у подальшому іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня). 
25. З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
26. На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).
27. Відповідно до пункту 1 Постанови № 168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
28. Пунктом 2-1 Постанови № 168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
29. З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав Окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29.
30. Згідно з пунктом 1 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:
- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій;
- бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;
- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;
- бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
- завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
- бойових завдань із відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);
- виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;
- виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;
- здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;
- здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
- виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.
31. У пункті 3 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 зазначено: «Райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави - відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.
Окремо, відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України визначати інші райони ведення бойових дій (у т.ч. повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.» 
32. Пунктом 5 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 установлено виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн або 30 000,00 грн здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
У цих наказах про виплату додаткової винагороди, виходячи з розміру 100 000,00 грн за місяць, обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
33. Приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
34. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України). 
35. Колегія суддів, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених у статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить із такого.
36. Так, питання щодо застосування приписів Постанови № 168 та Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 у правовідносинах, що виникають між військовослужбовцями Зенітних ракетних військ Збройних Сил України та командуванням військових частин, було предметом дослідження Верховним Судом у постанові від 22.04.2025 у справі № 520/17681/23. 
37. У наведеній постанові Суд зазначив, що практика Верховного Суду засвідчує, що виплата додаткової винагороди (пункт 1 Постанови № 168) у розмірі до 100 000 грн обумовлена участю у бойових діях або заходах, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення, та підтвердженням цих обставин відповідними документами (бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини (відряджені)). Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які у розумінні Постанови № 168 означають «безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» та підтвердження цих обставин указаними документами.
38. У постанові від 22.04.2025 у справі № 520/17681/23 Верховний Суд, з урахуванням сформованої усталеної практики, вказав, що згідно з Постановою № 168 військовослужбовцям хто «безпосередньо бере участь у бойових діях або забезпечує заходи безпеки й оборони в районах їх проведення», передбачена виплата додаткової винагороди у підвищеному розмірі.
39. Аналізуючи положення абзаців першого, дев`ятого та десятого пункту 1 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, Верховний Суд у постанові від 22.04.2025 у справі № 520/17681/23 вказав, що виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей вважається «безпосередньою участю» незалежно від місця їх виконання, натомість, виконання бойових завдань з виявлення та супроводження повітряних цілей набуває статусу «безпосередньої участі» (що за Постановою № 168 підлягає збільшеній оплаті) лише у випадку, коли здійснюється в районах ведення воєнних дій.
40. У означеній постанові Верховний Суд виснував, що не кожен вид діяльності підрозділу автоматично прирівнюється до безпосередньої участі у бойових діях. Ключовим критерієм є характер завдання та місце його виконання. Поряд із цим періоди виплати винагороди та підхід до їх обчислення суттєво різняться залежно від роду військ і характеру бойових завдань.
41. У постанові від 22.04.2025 у справі № 520/17681/23 Верховний Суд дійшов висновку, що саме виконання бойового завдання з вогневого ураження повітряних цілей є тією формою «безпосередньої участі» у бойових діях, яка охоплюється пунктом 1 Постанови № 168, а також положеннями (абзац дев`ятий пункту 1) відповідного Окремого доручення, незалежно від району здійснення такого завдання чи складу військової частини (підрозділу). За наявності документального підтвердження виконання бойового завдання з вогневого ураження (рапорти, накази, витяги з журналів бойових дій тощо), військовослужбовець має право на додаткову винагороду в підвищеному розмірі. При цьому така винагорода виплачується виключно за фактичне виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей. Виконання інших завдань - не може вважатися «безпосередньою участю», оскільки ці дії, попри свій характер бойової готовності, потребують окремого нормативного визначення та не охоплюються чинними підставами для виплати згідно з Постановою № 168.
42. У підсумку Верховний Суд (у справі № 520/17681/23) погодився з висновком апеляційного суду, що «безпосередня участь» військовослужбовців 1-го зенітного ракетного дивізіону у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки й оборони повинна визначатися - виконанням завдань з вогневого ураження повітряних цілей за дні фактичного пуску ракет (незалежно від підтверджень ураження повітряної цілі), які мають бути належним чином підтвердженими відповідними рапортами, журналами, наказами або іншими документами.
43. Висновки, сформовані у постанові від 22.04.2025 у справі № 520/17681/23, надалі підтримано Верховним Судом у інших справах за подібних правовідносин, зокрема у постановах від 08.05.2025 (справа № 520/17688/23), від 08.05.2025 (справа № 520/17986/23), від 16.10.2025 (справа № 520/19106/23), від 20.11.2025 (справа № 520/18153/23). Вказані висновки підлягають врахуванню і у справі, яка переглядається.
44. Як установлено судами попередніх інстанцій, у спірний період ОСОБА_1 обіймав посаду механіка 1 зенітного ракетного дивізіону Військової частини НОМЕР_1 .
45. Відповідач безпосередньо підпорядковується повітряному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (ПВК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » - Військова частина НОМЕР_3 ), яке у свою чергу підпорядковується командуванню Повітряних Сил Збройних Сил України.
46. Військова частина НОМЕР_1 входить до складу зенітних ракетних військ Повітряних Сил Збройних Сил України.
47. Судами установлено, що відповідно до телеграмного розпорядження командира Військової частини НОМЕР_3 від 21.11.2022 № 350/172/1/1920/пс відповідач не веде бойові дії, особовий склад не приймає безпосередньої участі у бойових (воєнних) діях, та виконує, зокрема, бойові завдання в районі ведення бойових дій з вогневого ураження повітряних цілей.
48. Відповідно до змісту листа Військової частини НОМЕР_3 від 26.07.2023 № 350/172/1/2509/пс у період з 07.03.2022 по 31.12.2022 відповідач не входив до Переліку органів військового управління (штабів угруповань військ (сил) або штабів тактичних груп), які включені до складу діючих угруповань Сил оборони держави та які здійснюють управління виконанням завдань в районі ведення воєнних (бойових) дій. У зазначений період Військовій частині НОМЕР_1 на підставі бойових розпоряджень встановлювались бойові завдання щодо протиповітряного прикриття визначених об`єктів (шляхом ураження повітряних цілей противника). Бойові завдання у районах проведення бойових дій з виявлення повітряних цілей не визначались, такі завдання не властиві для підрозділів Військової частини НОМЕР_1 . У відповідності до функціонального призначення та специфіки завдань Військова частина НОМЕР_1 не веде бойові (воєнні) дії, а виконує бойові завдання в районі ведення бойових дій з вогневого ураження повітряних цілей.
49. Ураховуючи, що Військова частина НОМЕР_1 не діяла у складі діючих угруповань військ (сил) у районі ведення бойових дій (абзац 1 пункту 1), а виконання завдання з виявлення повітряних цілей (абзац десятий пункту 1) потребує перебування в районі ведення бойових дій, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що «безпосередньою участю» позивача може вважатися виключно виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей. Тобто, підставою для визнання військовослужбовця ОСОБА_1 таким, що брав «безпосередню участь», є фактичне виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей, що у випадку Зенітних ракетних військ означає дні здійснення пусків, а не дні бойового чергування чи виявлення повітряних цілей, як помилково вважає позивач.
50. Саме виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей є тією формою «безпосередньої участі» у бойових діях, яка охоплюється пунктом 1 Постанови № 168, а також положеннями (абзац дев`ятий пункту 1) Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, незалежно від району здійснення такого завдання чи складу військової частини (підрозділу).
51. Тому позиція позивача про наявне у нього право на отримання щомісячної підвищеної додаткової винагороди за виконання інших завдань, є необґрунтованою, оскільки такі завдання, з урахуванням військової частини, у якій він проходив службу, залежно від роду військ і характеру бойових завдань, мають інший порядок виконання та оплати.
52. Суд погоджується з позицією судів попередніх інстанцій, що усі періоди, зазначені у довідці Військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2023 № 732, не можуть бути підставою для нарахування додаткової винагороди, оскільки така винагорода виплачується лише за фактичне виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей, яке становить «безпосередню участь» та відповідно до пункту 1 Постанови № 168 підлягає підвищеній оплаті. Водночас така довідка не виключає днів, що є підставою для отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі.
53. Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що «безпосередня участь» військовослужбовців 1-го зенітного ракетного дивізіону у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки й оборони повинна визначатися за фактом виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей за дні фактичного пуску ракет, за умови підтвердження їх здійснення відповідними рапортами, журналами, наказами або іншими документами.
54. Аргументи скаржника щодо постійної та безпосередньої участі у заходах оборонного характеру у зоні бойових дій, а також посилання на події в м. Харків та Харківській області у період служби не спростовують того, що виконання у складі військової частини НОМЕР_1 зводилося до виконанні бойових завдань з ураження повітряних цілей, що відповідає терміну «безпосередня участь» згідно з пунктом 1 Окремого доручення № 912/з/29. 
55. Посилання скаржника на постанову Верховного Суду 22.11.2023 у справі № 520/690/23 є необґрунтованим, оскільки спір у вказаній справі стосується виплати додаткової винагороди у підвищеному розмірі військовослужбовцю-фельдшеру медичного пункту, щодо якого судом встановлено сам факт проходження служби у зоні бойових дій. У випадку позивача відомі як місце служби, так і характер виконуваних ним завдань, що полягали у вогневому ураженні повітряних цілей противника, що відповідає функціям Зенітних ракетних військ. Отже, обставини у цих справах не є подібними, а тому висновки, викладені у постанові Верховного Суду 22.11.2023 у справі № 520/690/23 не є релевантними до спірних правовідносин. 
56. Реагуючи на доводи скаржника про порушення судом першої інстанції строку розгляду справи, який установлено у частині першій статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд зазначає, що порушення встановлених процесуальним законом строків розгляду справи не є обов`язковою підставою для скасування судових рішень, які визначені у частині третій статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України.
57. Крім того, за правилами частини другої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
58. Посилання скаржника на неповне дослідження судами попередніх інстанцій доказів Судом не аналізуються, оскільки такі доводи не були підставою для відкриття касаційного провадження у справі. 
59. Підсумовуючи наведене, колегія суддів касаційної інстанції констатує, що переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
60. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
61. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
62. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2024 у справі № 520/21243/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж. М. Мельник-Томенко 

Судді І.В. Желєзний 

А.В. Жук